RKK Könyvek Református közelmúltunk

T ERŐ I.

KRISZIUSBAN

NYERT ERŐ

AN NYER

I.

ISZIUSB

A TISZÁNTÚLI

KR

REFORMÁTUS

GYÜLEKEZETEK

háborús krónikája

(1944-1945)

Krisztusban nyert erő I.

A Tiszántúli református gyülekezetek

háborús krónikája (1944-1945)

RKK Könyvek

Református közelmúltunk

Támogatók:

A kötet a Nemzeti Emlékezet Bizottsága szakmai támogatásával készült.

GULAG-GUPVI

EMMI

EMLÉKBIZOTTSÁG

EMET

A kötet a GULAG-GUPVI Emlékév alkalmából, a Gulág Emlékbizottság

civil pályázati támogatásával jött létre.

Krisztusban nyert erő I.

A Tiszántúli református gyülekezetek

háborús krónikája

(1944-1945)

Tiszántúli Református Egyházkerület Levéltára

- Református Közéleti és Kulturális Központ Alapítvány

- 2016 -

Kiadó: © Tiszántúli Református Egyházkerület Levéltára - Református Közéleti és Kulturális Központ Alapítvány

Sorozatszerkesztő: © Kiss Réka

Szerkesztő: © Szabadi István

A szöveget gondozta: Diós Bella, Garas Norbert, Németh Irén

A kéziratot átírta: Fodor Krisztina

Könyv-és borítóterv: Vitányi Beatrix grafikus

Készült a Kapitális Nyomdában, Debrecenben, 2016-ban

Igazgató: Kapusi József

ISBN 978-963-8209-25-2

ISSN 2498-8545

Minden jog fenntartva. Bármilyen másolás, il etve adatfeldolgozó rendszerben való tárolás a kiadó előzetes írásbeli hozzájárulásához van kötve.

Tartalomjegyzék

Előszó

11

A Tiszántúli Református Egyházkerület Püspökétől. Körlevél.

12

I. rész

15

ALSÓSZABOLCS-HAJDÚVIDÉKI EGYHÁZMEGYE

15

Balmazújváros

16

Balmazújváros (német)

19

Büdszentmihály

19

Földes

24

Hajdúböszörmény

25

Hajdúdorog

30

Hajdúhadház

33

Hajdúnánás

43

Hajdúszoboszló

44

Hajdúszovát

51

Nádudvar

52

Nyíracsád

64

Polgár

65

Sáp

69

Tetétlen

70

Tiszacsege

72

Tiszadada

78

Tiszadob

81

Tiszaeszlár

84

Tiszalök

84

Vámospércs

85

II. rész

87

BÉKÉSBÁNATI EGYHÁZMEGYE

87

Battonya

88

Békés

89

Békéscsaba

91

Békéssámson

93

Békésszentandrás

94

Doboz

95

Füzesgyarmat

97

Gádoros

98

Gyoma

100

Gyula

104

Hódmezővásárhely

106

– 5 –

Hódmezővásárhely-Tabán

110

Hódmezővásárhely-Újváros

111

Hódmezővásárhely-Újtemplom

112

Hódmezővásárhely-Tarján

113

Kétegyháza

115

Kiszombor-Földeák-Püspöklele

115

Körösladány

116

Köröstarcsa

119

Kunágota

122

Magyarcsanád

123

Makó

123

Mezőberény

125

Mezőhegyes

125

Nagymajlát

126

Orosháza

127

Öcsöd

128

Reformátuskovácsháza

132

Szarvas

137

Szeged

138

Szentes

141

III. rész

143

BEREGI EGYHÁZMEGYE

143

Barabás

144

Beregdaróc

145

Beregsurány

147

Beregújfalu

148

Csaroda

150

Gelénes

151

Gulács

153

Hetefejércse

153

Jánd

155

Kislónya

156

Márokpapi

156

Mátyus

157

Nagylónya

158

Tarpa

159

Tákos

160

Tiszaadony

161

Tiszakerecseny

161

Tiszaszalka

162

Tiszavid

163

Tivadar

163

– 6 –

Gergelyiugornya

164

Vámosatya

165

Vásárosnamény

166

IV. rész

169

BIHARI EGYHÁZMEGYE

169

Ártánd

170

Berettyószentmárton

172

Biharkeresztes

173

Biharpüspöki

176

Bojt

183

Bors

186

Csökmő

187

Darvas

190

Élesd

193

Érkeserű

195

Furta

196

Hegyközszáldobágy

197

Jákóhodos

198

Kismarja

198

Kisszántó

199

Nagykereki

200

Nagyszántó

204

Nagyvárad

207

Rév

216

Siter

218

Szalárd

219

Told

220

Váncsod

222

Zsáka

223

V. rész

225

DEBRECENI EGYHÁZMEGYE

225

Asszonyvására

226

Álmosd

227

Bagamér

229

Bakonszeg

231

Báránd

233

Berettyóújfalu

240

Biharnagybajom

242

Bihartorda

243

Dancsháza

245

Debrecen

245

Debrecen-Csapókert

247

– 7 –

Debrecen-Péterfia

248

Debrecen-Egyetemi egyházkörzet

250

Debrecen-Árpádtér

251

Debrecen-Csapó utca

256

Debrecen-Ispotály

259

Debrecen-Mester utca

260

Debrecen-Kossuth utca

263

Debrecen-Kistemplomi egyházrész

265

Debrecen-Téglavetői egyházkörzet

267

Debrecen-Kerekestelepi egyházrész

267

Debrecen-Homokkert

268

Debrecen-Tanyai egyházrész

270

Derecske

272

Esztár

287

Gáborján

293

Hajdúbagos

295

Hajdúsámson

296

Hencida

297

Hosszúpályi

298

Józsa

299

Kaba

300

Kokad

306

Konyár

308

Mikepércs

315

Monostorpályi

316

Nagyléta

317

Nagyrábé

322

Ottomány

337

Pocsaj

340

Sárrétudvari

343

Szentpéterszeg

346

Szerep

347

Tépe

348

Újléta

348

Vértes

349

VI. rész

353

FELSŐSZABOLCSI EGYHÁZMEGYE

353

Ajak

354

Anarcs

355

Benk

356

Berkesz

358

Beszterec

359

– 8 –

Demecser

360

Dombrád

363

Döge

366

Eperjeske

367

Fényeslitke

369

Gemzse

370

Gégény

373

Gyulaháza

375

Gyüre

382

Kék

383

Kékcse

385

Kisvarsány

388

Kisvárda

391

Komoró

394

Kopócsapáti

396

Laskod

396

Lövőpetri

397

Mándok

398

Mezőladány

402

Nagyvarsány

402

Nyírkarász

404

Nyírlövő

409

Nyírmada

409

Nyírtass

410

Pap

413

Pátroha

419

Petneháza

423

Rétközberencs

423

Révaranyos

425

Szabolcsbáka

425

Szabolcsveresmart

431

Székely

434

Tiszabezdéd

436

Tiszakanyár

438

Tiszamogyorós

443

Tiszaszentmárton

444

Tornyospálca

446

Tuzsér

448

Újkenéz

449

Záhony

450

Zsurk

451

– 9 –

Helység-és személynévmutató

453

Tartalomjegyzék

5

Előszó

Az 1944-es esztendő a Tiszántúli Református Egyházkerület, annak gyülekezetei és református népe számára elhozta a német majd a még kegyetlenebb orosz megszál ást, a háború minden borzalmával együtt. A Tiszántúl katonailag már 1944 őszén orosz megszál ás alá kerül, Debrecent október 19-én foglalták el, és itt rendezték be a megszál t magyar területek katonai és politikai központját, a december 21-én megalakult Ideiglenes Nemzeti Kormány névsorát is hetekkel korábban megküldték – Moszkvából.

„Most engedjem nemzetemet, népemet Krisztustól elszakítani?” – teszi fel többször Révész Imre püspök a kérdést. Így tájékoztatta a közgyűlést: „egyházkerületünk északkeleti egyházközségeiben a jogfosztás már bekövetkezett … együtt szenvedünk a szenvedőkkel, akik felé csodálatunk és áldásunk száll. Közéjük soroljuk gyülekezeteink hadifoglyait, a trianoni vonalon innen és túl valószínűleg sok ezerre menő, ismeretlen sorsú polgári deportáltját”.

Püspöki körlevelében, melyet 1944. december 5-ére keltezett, kérte a gyülekezetek-től, hogy mérjék fel, és záros határidőn belül tudassák vele, hogy a szeptember eleje óta bekövetkezett hadiesemények folytán az egyházközség emberáldozatokban, épületká-

rokban, klenódiumokban, más egyéb anyagi értékekben, levéltárában stb. mit és meny-nyit szenvedett. Az 542 egyházközség közül 358-tól érkezett jelentés, amelyeket most nyomtatott formában bocsátunk a kutatók és érdeklődők rendelkezésére. Az anyag forrásértéke első rangú még akkor, is, ha az orosz megszál ás árnyékában született, amire több lelkész felhívta a figyelmet: „amíg az oroszok itt vannak, addig egy ilyen egyházrészi krónikát se lehet teljes őszinteséggel megírni”. Ugyanakkor szinte minden lelkész hála-adással szól a megmaradásról: „lelkünkben az Isten Krisztusban megjelent szeretetének bizonysága új erőt adott”.

„Az eltelt több mint fél esztendő olyan mély barázdát szántott hazánk, nemzetünk és egyházunk életében, amelynek jelentőségét bár már most is mindnyájan ösztönös élességgel érezzük, teljes valója szerint csak késői nemzedékek történeti távlatából lehet majd felmérni” – fogalmazta meg Révész Imre 1944 decemberében. Kiadványunk ennek a felmérésnek az elvégzését hívatott segíteni.

Szabadi István

– 11 –

A Tiszántúli Református Egyházkerület Püspökétől.

4300/1944. szám.

Körlevél

a tiszántúli református egyházkerület gyülekezeteihez, pásztoraihoz és egyéb

egyházi tisztviselőihez.

Kegyelem néktek és békesség Istentől, a mi Atyánktól és az Úr Jézus Krisztustól!

Szeretett Atyámfiai! Igyekszem a legelső alkalmat felhasználni, amikor, több mint két hó-

napra terjedt keserves elzártság után, reménységem szerint újra szélesebb körben szólhatok Hozzátok. Addig, amíg hivatalos lapunk ujbóli megindításának és szétküldésének meg nem nyílik a lehetősége, ebben a formában próbálok meg időről-időre érintkezni Veletek.

1. Legelőször is tudatni kívánom, hogy már október 26. óta ujból ál andóan Debrecenben lakom (szeptember 19-től október 25-ig részben súlyos légitámadások, részben a hadiesemények miatt Hajdúszoboszlón laktam és hivataloskodtam, de szeptember 22., 27., 30., október 4. és 7. napjain még Debrecenben is bent jártam hivatali ügyeket intézni) a hivatalom, amelynek iratanyagában, Isten csudálatos kegyelméből, semmi számottevő

károsodás nem történt, mindeddig, ha a viszonyok kényszerűsége folytán szűkebb keretek közt és megfogyatkozott munkaerőkkel is, de zavartalanul működik.

2. Minthogy a közös szenvedésekből – Istené a dicsőség értük! – mind anyagi vonatkozásban, mind egyéb tekintetben nekem is, családomnak is bőven kijutott a részben még most is kijut, a megértés, a csodálat és a hála teljességével fordulok mindama szolgatársaim – pásztorok, lelkészek vagy más egyházi tisztviselők – felé, akik, részben az enyémnél jóval súlyosabb helyzetekben és még súlyosabb szenvedéseket is hordozva, híven megállottak őrhelyükön s ezzel nevüket az egyház történelmébe – mint Uruk és az Élet könyvébe – örökre beírták. Kérésem csak ez: „vigyázzunk magunkra, hogy el ne veszítsük, amit munkáltunk, hanem teljes jutalmat nyerjünk.” ( II. János 8.) 3. A legnyomatékosabban kérek és intek azonban mindenkit, de különösen és elsősorban a presbitériumokat, hogy a helyükről a hadiesemények előtt vagy alatt eltávozott lelkipásztorok és egyéb egyházi tisztviselők dolgában óvakodjanak elhamarkodottan ítélkez-ni. Maga a megszálló hadsereg ál andóan hangsúlyozza, hogy a magyar ál ami jogrendet

– a saját katonai céljainak biztosításán túl – semmi vonatkozásban nem kívánja érinteni.

Szomorú volna, ha ugyanakkor mi a saját magunk által alkotott egyházi jogrendünket akarnók fölforgatni, a törvényes igazság olyan sarkalatos alapelvének is figyelmen kívül hagyá-

– 12 –

sával, aminő az, hogy senkit kihallgatás nélkül elítélni, szerzett jogaitól megfosztani nem szabad. Minden eltávozott egyházi tisztviselő ügyében, mihelyt a viszonyok megengedik, igazoló eljárás fog lefolyni s annak eredményéhez képest történik majd döntés a sorsa felől.

Addig egyetlen gyülekezetnek sincs joga eltávozott tisztviselőjét önhatalmúlag ál ásvesz-tettnek nyilvánítani s helyét mással betölteni próbálni. Ily irányú törekvésnek nemcsak segédkezet nem nyújtok, hanem azt tőlem telhetőleg – törvényes kötelességemnek megfelelően – meg fogom akadályozni.

4. Természetesen a mindenkori lehetőség szerint igyekszem minden módot megragadni arra, hogy az átmenetileg teljesen lelkész nélkül maradt gyülekezeteken segítsek.

Kérem az idevonatkozó óhajok minél sürgősebb bejelentését. Legelsősorban az olyan gyülekezetek kívánságát fogom figyelembe venni, amelyeknek közvetlen szomszédsá-

gában nincs olyan másik gyülekezet, melynek lelkipásztora a kisegítő szolgálatot még télvíz idején is nagyobb nehézség nélkül el áthatná. Az ilyenekbe megpróbálok helyettes lelkészt küldeni, ha pedig ez nem lehetséges, az igehirdetés, sákramentumkiosztás, esketés, temetés feladatainak rendkívüli, kivételes és ideiglenes exmisszióval és fakultációval meghatalmazok és kiküldök olyan egyént (rendszerint tanítót), akinek kifogástalan egyházhűségéről s egyéb tekintetben is alkalmas voltáról jó bizonyságokat sikerül szereznem. Magától értetődik, hogy ilyen meghatalmazás érvénye csak visszavonásig, illetőleg addig tart, amíg a törvényesen hivatalban lévő lelkipásztor a gyülekezetben újra meg nem jelenik s hivatala gyakorlását meg nem kezdi. Az ilyen meghatalmazással bíró egyén nem helyettes lelkész, tehát a lelkipásztor távolléte alatt sem gyakorolhat más jogokat és kötelességeket, csak azokat, amelyekre a meghatalmazást kifejezettem megkapta.

5. Felhívok minden lelkipásztort, lelkészt, ilyenek hiányában a helybenmaradt taní-

tókat és presbitereket, hogy már most kezdjék meg az adatgyűjtést és összeírást annak megál apítására, hogy a szeptember eleje óta bekövetkezett hadiesemények folytán az egyházközség emberáldozatokban, épületkárokban, klenódiumokban, más egyéb anyagi értékekben, levéltárában stb. mit és mennyit szenvedett. Az elérhető legnagyobb hitelességgel összeállítandó a sorsdöntő helyi események krónikája, az egyháztagok s külö-

nösen az egyházi tisztviselők egyéni sorsa, megpróbáltatásai. Mindez lehetőleg folyó év december 31-ig elkészítendő s kapcsolatosan jelentendő, hogy az esztendő végéig meny-nyire sikerült az egyházközségben a normális ál apotokat helyreállítani, a tisztviselőket munkába állítani, iratanyagot s egyéb értékeket visszaszerezni, illetőleg biztonságba helyezni stb. Ez a jelentés három példányban készítendő, egy a helyi egyházközség, egy az egyházmegye és egy az egyházkerület levéltára számára. Mindenkit figyelmeztetek, hogy e jelentés pontos, részletes és hiteles összeállítására helyezzen igen nagy súlyt, mert evvel egy későbbi időpontban egyházközségének esetleg még anyagi tekintetben is használhat.

6. Minden tisztviselő-társamat, de különösen a lelkész testvéreket aggódva kérem és intem, hogy az esetleg meginduló politikai pártakcióktól tartsák magukat minél távolabb.

Éljenek azzal az emberi és ál ampolgári jogukkal, hogy a politikai meggyőződésüknek adandó alkalommal kifejezést adnak, de szervezési, agitációs, propaganda-munkára vagy éppen vezérkedésre egyik pártnak se kötelezzék el magukat. Azt hiszem, nem szorul magyarázatra, hogy lelkészek pártpolitikai szereplése – amelynek én normálisabb időkben

– 13 –

sem voltam soha barátja – a mai helyzetben micsoda kiszámíthatatlan veszedelmeket zúdíthat egyházunkra.

7. Az iskolaügyeket – egyelőre Debrecenre és Hajdú megyére nézve – nemcsak mint püspök, hanem mint megbízott tankerületi királyi főigazgató és tanfelügyelő is intézem, mindaddig, amíg a leendő kormány ez ál ásokra bárkit is ki nem nevez. Ezt a terhet egyrészt közös nagy magyar érdekből, másrészt a református iskolaügy folytonosságának és e területen kétségtelen prioritásának dokumentálása érdekében vettem átmenetileg és ideiglenesen magamra. Örülnék, hogyha a gyülekezetek iskolai nehézségein ebben a minőségemben is tudnék valamit segíteni.

8. A közelgő szent ünnepre és úri szent vacsorai alkalomra tekintettel figyelmeztetem a vezetőket, hogy az úrvacsorának egy szín alatti kiosztását hitelveink tiltják. Ahol tehát a szükséges bormennyiséget biztosítani nem sikerül, ott az úrvacsoráról egyelőre le kel mondani és forrón imádkozni, hogy az Úr méltán büntető keze ne tartson bennünket felettébb soká távol az ő szent vendégségétől, amelyet jobb időkben annyira elhanyagol-tunk. Viszont az úrvacsorai bor bőven vizezhető – ami őskeresztyén eredetű szokás és más egyházak máig gyakorolják – és így aránylag kis mennyiségű borral sokak lelki szük-ségét ki lehet elégíteni.

December hó 19-én délelőtt 9 órától, ha a viszonyok megengedik, kerületi tanácsülés lesz a püspöki hivatalban.

Ézsaiás 64. és I. János 9. részével áldott adventet, karácsonyt, és újesztendőt kíván szerető és tisztelő szolgatársatok.

Debrecenben, 1944. december 5.

Révész s. k.

püspök

– 14 –

I. rész

ALSÓSZABOLCS-HAJDÚVIDÉKI EGYHÁZMEGYE

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e Balmazújváros

Balmazújvárosi II. református egyházat és tagjait ért anyagi és személyi károk-ról 1944. június 2.-ától:

A templomot 4, a tornyot 1 találat érte. Tető, gerendázat, falazat, ablakok kijavítása 85,000 P

Orgona, játékasztal, csaknem az összes sípok 40,000 P

Lelkészi lakáson:

ablakok, ajtók, tetőjavítás, csatornák, góré, kocsiszín, ólak kijavítás 10,000 P

Régi lelkészi lakáson: tető, padlás, ablakok javítása 5,000 P

Kántori lakáson: oszlop, kerítés, javítása 2,000 P

Úrasztali, szószéki, lelkészi pad terítője 3,000 P

Úrvacsorai terítők: 4 kicsi, 2 nagy egy fedő bársonyterítő 10,000 P

Lelkészi irodán: könyvtárszekrény kijavítása, könyvtár, nyomtatványok 1,000 P

Gondnoki irodában: asztal, szekrény, nyomtatványok, irodaszerek 1,000 P

Lelkészi javadalmi tanyán épületben esett károk értéke 1,000 P

Anyakönyvek nagy része megsemmisült.

Összesen: 158,000 P.

Bombatámadás következtében 2, lövés következtében 9 ember vesztette az eddigi be-

érkezett jelentések szerint életét. Egyházunk tagjai épületekben különösen, de jószágokban és egyéb javakban is nagyon sok kárt szenvedtek. Lelkész elmenekült, kántor, gondnok és 24 presbiter, valamint az egyháztagok mind itthon maradtak.

Istentiszteletet, - a templom nagymérvű megrongálódása miatt -, iskolában, valamint a szertartásokat, kántor az I. sz. református egyház segédlelkészével végzi el.

Balmazújváros, 1944. december 31.

Pinczés Imre

református kántor, községi tanító

Balmazújvárosi magyar református egyházat ért hadiesemények folytán előál-

lott károsodásokról:

Emberáldozatokban legelőször augusztus 22-én érte községünket tömegesebb veszteség, mikor is légi-terror támadás 22 emberéletet oltott ki és több, mint 70 sebesülést eredmé-

nyezett. Október 15-22.-ig a megszál ás napjáig még ez idő szerint pontosan ki nem mutatható halálos áldozatot követelt az ostrom: sokan tanyákon, vagy itthon magán házaknál az udvaron lettek eltemetve, és anyakönyvezésök elmaradt. Hallomás szerint, mintegy 30-40-re tehető ezeknek a száma, anyakönyvünkben 10 halálos áldozat van elkönyvelve,

– 16 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e kik részben a megszállók által pusztítattak el, részben szerencsétlenségnek lettek áldozatai.

Épületekben nagyobb károsodások nem érték egyházunkat. Templomunk párkányza-

tát, a lelkészlak sarkát érte csupán kisebb találat. Más tekintetben azonban bőven kijutott a károsodásból.

Templomunkból elvitték:

nagy zöld plüss úrasztali terítőnket ért. 2000 P.

ugyanolyan szószékterítőnket ért. 1200 P.

piros posztó úrasztali terítőnket ért. 300 P.

orgona sípjaink, játszópad huzalai, fujtató, szél áda összetörettettek ért. 20.000 P.

8 darab vil anycsil ár, körték, huzalok ért. 800 P.

4 darab templomi persely ért. 160 P.

87 darab ablaküveg és ráma ért. 600 P.

számrakó táblák ért. 80 P.

zsoltárok rongálása ért. 50 P.

nemzeti és gyászlobogók ért. 600 P.

templomkert kerítés, kapuk és ajtók ért. 600 P.

bokrok és fák

Lelkészi irodából és lakásról:

úrasztali lenvászon fehér abrosz rece csipkével ért. 2000 P.

kenyérruha és abrosz ért. 350 P.

kenyérvágókés és egy úrasztali korsó ért. 35 P.

irodai szerek és nyomtatványok ért. 150 P.

faljavítás, ablakok, kerítés, ajtók ért. 1600 P.

Gondnoki hivatalból:

Wertheim kassza, két helyen feltörve

biztosítva ORJÓ-nál 3500 P-re ért. 8000 P.

irodai szerek, nyomtatványok ért. 500 P.

harmónium, szekrény, képek, székek ért. 2700 P.

iratok, könyvek, naplók----

tűzifa, szerszámfa ért. 2500 P.

kerítések, kapuk, ajtók ért. 4000 P.

káplánszobai bútorok ért. 800 P.

ajtók, ablakok ért. 200 P.

Kántori lakásnál és két bérháznál:

kerítések, ajtók, ablakok ért. 5000 P.

Összes károk értéke 58.525 P.

– 17 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e Épségben maradtak anyakönyveink, parókiális könyvtárunk, úrasztali és keresztelő

edényeink. A szemétről előkerültek legfontosabb betétkönyveink, nyugtáink, kezelési naplóink jó részben. Istentiszteleteink október 17.-től november 8-ig szüneteltek, majd november 10.-én újabb nagyarányú megszál ás templomunkat is elborította és csak november 18.-án kellő takarítás után kezdhettük meg újból az istentiszteleteket. Azóta végezzük rendesen. December 10.-én tartottuk első presbiteri gyűlésünket. Karácsonykor, mintegy 1850 lélek volt templomunkban, úrvacsorát azonban csak 179-en vettek. Legátusunk volt Molnár József hittanhallgató, aki szeptember 20. óta, mint menekült theológus nálunk tartózkodik. Községi és ál ami népiskolákban a tanítás december 10.-én megkezdődött, 5

itthon maradt rendes tanerővel és 16 kisegítő tanulók közreműködésével 21 osztályban.

Közben december 16-18.-ig fogolytábor betelepítés miatt kényszerszünet tartatott.

Egyháztagjaink kivétel nélkül sok károsodást vallottak, igásjószágokban, sertésekben, baromfiakban, takarmányokban és szemes terményekben. Csekély borkészlet mind elvitetett. Ruházati dolgokban is legtöbb helyen csak a rajtalevő maradt meg az embereken, és az ágyneműk is elvitettek.

Novembertől kezdve a férfi lakosság ál andó robot munkára van hajtva, sőt december hóban a nők is ki voltak rendelve répa, krumpli ásás, tengeri törésre karácsonyig. 15-50-60

évig.Egyházunkból Burján Sándor kántor katonai szolgálatot teljesít. Filep Sándor és Komáromy Gábor val ásoktató lelkészek elmenekültek, úgy szintén 5 presbiterünk is.

Helyzetünk nehézségét súlyosbította, hogy összes közigazgatási tisztviselőink 42 tanító és tanár, összes orvosok, stb. mind elmenekültek.

Csupán Jakucs Sándor lelkész, Kardos Sándor segédlelkész, vitéz Császy Elek igazgató és négy tanító társa maradtak helyükön, kik a munka terhe alatt roskadoznak. De hiszünk és bízunk Istenben, hogy segít elviselni a reánk mért próbákat és nem terhel feljebb, mint azt elszenvedhetjük!

Tárgyaltatott és elfogadtatott az egyháztanács 1944. december 31.-én tartott gyűlésé-

ben.

Balmazújvároson, 1944. december 31.

Kardos Sándor

egyh. jegyző

Jakucs Sándor

református lelkész

Posta József

református gondnok

– 18 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e Balmazújváros (német)

A volt német református egyház háborús kárairól kimerítő és pontos jelentést adni nem tudok. Az egyház irattárával együtt megsemmisültek a vagyonleltári feljegyzések is; a gondnok és presbiterek sem emlékeznek az ingóságokra, mik és hány darab volt?

Nagyjából és hozzávetőlegesen a következőket jelenthetem.

A templom és torony15-20 gránát és akna találatot kapott, (egy döglött akna ma is ott van az úrasztala és első padsor között lesül yedve a földben, dacára, hogy több mint féléve jelentettem a hatóságnak, hogy annak elviteléről gondoskodjanak) a falak, tetőzet erősen rongálva, mennyezet 20-30 méteren leszakadva, az ülőpadok közül 8-10 teljesen összetör-ve. 7-8 erősen rongálva, templomablakaiból alig van 7-8 darab üveg épen, a többi 220-240

ablak karika teljesen kitörve, az orgonából csak a faváz ál , sípjai 8-10 darab összetörve, a többi mind eltűnt.

A paróchián megsemmisült a teljes irattár, az összes anyakönyvek, jegyzőkönyvek, úrasztali terítők és kannák egy része, szekrények, asztal, székek, - a lakás ablakai hiányoznak, (a megmaradt üvegeket az orosz parancsnokság szedette le és vitette el). Az ajtók jó része is sérült, töredezett, kilincs nélkül ál , - melléképületek is sérültek, a góré eltűnt (tüzelődött).

Kerítés nagy része eltűnt, - megsemmisült.

A károk értéke felbecsülhetetlen, sok és súlyos milliókat jelent.

Balmazújváros, 1946. január 28.

Jakucs Sándor

református lelkész

Büdszentmihály

A büdszentmihályi református egyházat ért károk részletes kimutatása.

Templom

Darab Érték

P.

Úrasztali kisebb hímzett, horgolt, kézimunka terítők

10

2000

P.

Úrasztali kör- és félkör alakú kék bársony, arany hímzéses és 1

1200

P.

rojtos terítő

Úrasztali félkör alakú fehér terítő

1

200

P.

Szószékre való kék bársony, aranyhímzéses és rojtos terítő

1

800

P.

Úrasztali kör alakú fehér terítő

1

500

P.

Ezüst keresztelő kancsó és tál

2

600

P.

– 19 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e Gyászdrapériák

4

400

P.

Kántorkönyvek, kották

3

400

P.

Persely

1

15

P.

Harangkötél

1

250

P.

Templomi 5 m-es lóca

1

60

P.

Vil anykörték

14

84

P.

ÖSSZESEN: 6259 P.

Iskolaépületek (három)

Darab Érték

P.

Falak kijavítása

-

2500

P.

Ablaküvegek

66

950

P.

Ablakráma

3

150

P.

Kilincs és zár ajtóhoz (réz)

7

350

P.

Üzleti ajtó üveg

1

200

P.

Kályha

1

300

P.

ÖSSZESEN: 4.450 P.

Tantermi berendezések

Darab Érték

P.

Iskolai pad

84

21.000

P.

Iskolai szekrény

10

3.500

P.

Iskolai ál ótábla

10

1500

P.

Tábla állvány

12

600

P.

Tantermi asztal

7

700

P.

Pódium

6

780

P.

Karszék

10

1.000

P.

Víztartó bádogedény

8

640

P.

Ruhafogas nikkel fogakkal

6

900

P.

Térképek és szemléltető képek

182

2.410

P

Himnusz tábla

12

60

P.

Magyar címer

12

72

P.

Horthy-kép (ráma üveggel)

12

240

P.

Magyar zászló kisebb

50

500

P.

Magyar zászló nagy

2

120

P.

Fekete zászló nagy

1

50

P.

Órarend (ráma üveggel)

12

144

P.

Osztálynapló

12

300

P.

Íróasztali tintás üveg

12

60

P.

– 20 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e Dobozos fehér kréta

10

80

P.

Dobozos színes kréta

8

40

P.

Tanítói vezérkönyvek

30

300

P.

Ábécés könyvek és füzetek

-

280

P.

Ifj. Vöröskereszt munkaeszközei

8

260

P.

Fizikai és kémiai eszközök

-

1.200

P.

Betű- és olvasószekrény

1

100

P.

ÖSSZESEN: 36.836 P.

Tantestületi szoba berendezései

Darab Érték

P

Zöld asztal (4 méter)

1

300

P.

Hajlított karos szék

8

1.200

P.

Íróasztal (diófa)

1

800

P.

Tantestületi könyvszekrény

1

350

P.

Ifjúsági könyvszekrény

1

350

P.

Újabb készítésű harmónium

1

2.250

P.

Régibb késztésű harmónium

1

1.200

P.

Nyitott könyvál omány

1

100

P.

Szekrény nyomtatványok számára

1

800

P.

Horthy-kép (ráma üveggel)

1

20

P.

Magyarok bejövetele (ráma üveggel)

2

160

P.

Különféle képek

8

120

P.

Tantestületi könyvtár 530 kötet

-

5.300

P.

Ifjúsági könyvtár 125 kötet

-

625

P.

Kályha

1

200

P.

Igazg. irodai nyomtatványok, felszerelések

-

260

P.

Iskolai csengő

2

100

P.

Mosdó és ivó felszerelések

-

80

P.

ÖSSZESEN: 14.215 P.

Lelkészi lakás

Darab Érték

P.

Ablaküveg

25

125

P.

Ajtó (utcai)

1

250

P.

Kapu (utcai)

1

400

P.

Ajtó (istálló)

3

600

P.

Vil anyberendezés

-

600

P.

ÖSSZESEN: 1975 P.

– 21 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e Irodaberendezés

Darab Érték

P.

Asztal

1

200

P.

Szék

2

200

P.

Dívány

1

500

P.

Szekrény

2

1.000

P.

ÖSSZESEN: 1.900 P.

Gondnoki szoba

Darab

Érték

P.

Wertheim szekrény

1

2.000

P.

ÖSSZESEN: 2.000 P.

Segédlelkészi lakás

Darab Érték

P.

Sertés akol és ajtó

-

350

P.

Drótkerítés (12 m.)

-

300

P.

ÖSSZESEN: 650 P.

Ig. tanítói lakás

Darab Érték

P.

Deszkakerítés (4 m.)

-

140

P.

ÖSSZESEN: 140 P.

Tanítói lakások

Darab Érték

P.

Deszka (70 m.)

-

350

P.

Deszkakerítés (86 m.)

-

3.010

P.

ÖSSZESEN: 3.360 P.

Iskolai altiszti lakás

Darab Érték

P.

Deszkakerítés (62 m.)

-

2.170

P.

Kapu (utcai)

1

250

P.

Ajtó (utcai)

1

150

P.

ÖSSZESEN: 2.570 P.

Keresztyén Ifjúsági Egyesület

Darab Érték

P.

Könyvszekrény

1

500

P.

Hosszú asztal (5 m.)

4

320

P.

Asztal

2

200

P.

Asztal-láb

8

160

P.

Ping-pong asztal

1

150

P.

Ping-pong felszerelés

2

120

P.

ÖSSZESEN: 1.450 P.

Különféle károk

Darab Érték

P.

Nagyiskolai deszkakerítés (101 m.)

-

3.535

P.

– 22 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e Kisiskolai WC (154 m. deszka)

-

770

P.

Vízlevezető csatorna (60 m.)

-

600

P.

Iskolai számológép

3

180

P.

Tetőfedő cserép

-

300

P.

Kútkáva és felszerelés

1

200

P.

Iskolai kerekes kúthoz lánc

1

80

P.

Ablaküveg (40x40 cm.)

16

160

P.

Kulcsok, zárak, lakatok

-

1208

P.

Nagyiskolai WC-re zárak

8

80

P.

ÖSSZESEN: 7.113 P.

Összesítés

Templom

6259 P.

Iskolaépületek

4.450 P.

Tantermi berendezések

36.836 P.

Tantestületi szoba berendezései

14.215 P.

Lelkészi lakás

1.975 P.

Irodaberendezés (lelkészi)

1.900 P.

Gondnoki szoba

2.000 P.

Segédlelkészi lakás

650 P.

Ig. tanítói lakás

140 P.

Tanítói lakások

3.360 P.

Iskolai altiszti lakás

2.570 P.

Keresztyén Ifjúsági Egyesület

1.450 P.

Különféle károk

7.113 P.

FŐÖSSZEG: 82.918 P.

Büdszentmihály, 1945. január 21.

Szabó László

főgondnok

Ajtay Jenő

református lelkész

– 23 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e Földes

Épületek:

A templom tetejét – horgonyozott vaslemez – több helyen felszakította a löveg. Ideiglenesen kijavítani sikerült. Az ablakokat az északi oldalon bedeszkáztuk, a déli oldalon az összetört üvegeket kijavítottuk. Az orgonát két heti szorgalmas munkával Orbán Gyula kántor hozta helyre, mikor decemberben hazajött rendbe hozta, hiányzik belőle 162 síp.

A torony cca. 100 lövést kapott. Sok kár nem lenne az ablakokban s az ablakok körül, de a 1.5 m vastag erős kőfal s a beleépített 100 kötővas szilárdan tartja, úgyhogy mind a 3 harangot használhatjuk.

Parókhia:

A főépület tűrhető ál apotban van, ajtó ablak kár van, de ez helyre hozható. Góré, mo-sókonyha magtár elpusztítva. Az egyház Wertheim szekrénye 18 robbantóval szét van robbantva. Tanácsteremből az összes székek – 32 db eltűntek. Közkerítés szintén elpusztítva.

Írógép felszerelésével hiányzik.

Lelkészi lakásból az ott maradt apróbb dolgok hiányoznak. Úrasztali aranyozott ezüst edények, keresztelő ezüst edény (2 készlet) megvan, a brokát selyemmel bélelt dúsan aranyozott drágaköves terítő megvan.

A hosszú terítő ezüst hímzéssel apróbb kisebb jó, és régi elavult terítők, egy pár dísz-tányér ás díszkanna szintén elveszett.

Az összes anyakönyvek is hiányoznak.

Káplán szoba berendezése ajtaja ablaka hiányzik. A K.I.E. otthon bútorzatának

nagyrésze eltűnt.

Iskolai épületek:

Ajtó ablak kár sok van. Teljes taneszköz felszerelésünk, több száz darabból álló gyö-

nyörű ásvány gyűjteményünk, író edények és padok 50 %-a, iskolai anyakönyvek legnagyobb része, szemléltetőképek áldozatai lettek a háborúnak.

A központi fiúiskolánál tetőcserépkár is sok van!

A lelkészi iroda még mindig nincs rendezve a nagy hideg és igen nagy elfoglaltságom miatt.

Földes, 1945. január 30.

Nagy István

ny.ig.t. exmissus

– 24 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e Hajdúböszörmény

Lelki élet, gyülekezeti munka

Isten iránti mélységes hálával jelentem, hogy jelenleg mindkét templomunkban, Bocskay-téren éppen úgy, mint a Kálvin-téren zavartalanul tartunk naponként istentiszteletet. Köznapokon és vasárnapokon egyaránt igét magyarázunk. Esketünk, keresztelünk, temetünk és úrvacsorát osztunk. Új borra 1944. november 19-én és karácsonyra terítettünk meg az úriszentasztalt. Első alkalommal 500, karácsonykor 1200 volt az úrvacsorázók száma templomunkban. Kenyeret és bort híveink adtak össze. Novemberben 60 liter, karácsonykor 110 liter bort. Tartalékoltunk is az ünnepen a jövendő időre. December elején megkezdtük az ifjúsági munkát (K.I.E.). Hetenként pénteken vezető bibliaórát tartok a komolyabb vezető ifjaknak. Ezen hét vesz részt az irodámban. Nagyobb társaságnak a KIE-ben minden csütörtökön tartok biblia-órát. Mintegy 60 leány részére Zolnai Irma tanító tart vasárnap délutánonként biblia-órát. 1945. január első hétfőjétől kezdve újra megkezdem, illetve folytatom a Kálvin-téri templomban az úgynevezett hétfői evangélizációs istentiszteletet, amelyet zsoltár és evangéliumi énekek tanítása vezet be.

1944. október 22.-én vasárnap kora reggel jelent meg városunkban az első megszálló orosz járőr. A Kálvin-téri templomban azonban reggel 8 órakor a vasárnapi istentiszteletet megtartottam. Negyvenen voltunk jelen. A templomban istentisztelet tartása közben jöttek be a fegyveres oroszok. Békén hagytak. Nyugodtan befejeztük az istentiszteletet.

Nyomban azután megkezdődött városunk körül az orosz-német tűzharc, amely miatt

10 napon keresztül szenvedtünk. A Bocskay-téren október 22.-én azért nem lehetett istentiszteletet tartani, mert már nem volt gyülekezet. Október 23. és november 10. között meg sem közelíthettük a templomokat. Fegyveres őrök vették körül. Katonákat ravataloztak úrasztalainkon és temették el őket templomkertjeinkben. Templomajtóink előtt ál anak a fakeresztek s a szovjet-csil agos halotti emlékek. Az első nyilvános templomi istentiszteletet november 12.-én vasárnap tartottunk. Bűnbánattal kezdtük, készültünk a november 19.-re meghirdetett úriszentvacsorához. A megszál ás első rettenetes napjaiban minden szertartás nélkül temettek emberek. Maguk ácsolták a koporsókat és helyezték el azokat az udvaron megázott sírokba. Az első hét elmúltával október 30.-án temettem Zolnai Mi-hály h. kántorral nyilvánosan az első halottat, egyik öngyilkost a másik után. Ettől kezdve nap mint nap temettem. A második hét végén paróchiámon reggeli áhítatokat tartottam.

Egyre fokozódott a résztvevő szomszédok száma míg november 12.-én templomba me-

hettünk. 1944. október 8.-tól, amikor pánik-szerűen menekültek az emberek és jöttek a rettenetes hírek egészen 22.-ig minden reggel 7. órakor ima-órát tartottam irodámban egy 12 tagú kis hívő református közösségben.

– 25 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e Református népiskolánk helyzete

Évnyitó istentiszteletet 1944. december 17.-én vasárnap délelőtt gyermekistentisztelet keretében tartottunk mindkét templomban. Az első rendes tanítási nap december 18.-

án volt. 33 osztályt 31 teremben 31 tanerő vezet. Összevontunk két-két osztályt. Jelenleg, 1944. december végén 1900 növendék iratkozott be, tehát mintegy 85 %. A hiányzók fő-

ként a tanyákra esnek. A tanyai iskolákban szünetel ma is a tanítás, mert a harcok alatt tönkretették az iskolai bútorzat nagy részét, épületkár is van és csak nő tanerők ál anak rendelkezésre a tanyákon. Ezek a tanítónők, míg a helyzet nem változik, egyedül nem vál alják a tanyai munkát és kint-lakást, kérték a városi iskolákhoz beosztásukat. Presbité-

riumunk kérésüknek helyet is adott. Negyvenhat tanítónk közül 21 hiányzik. Katona: 10.

Szilye János, Dobó János, Nagy Zoltán, Kövér Endre, Pájer Gyula, Szőcs Gyula, Nagy Kál-mán, Laczkó László, Barna Lajos, Kovács Zsigmond. Elmenekültek száma: 8. Rácz Gyula ig. tanító, Rácz Károly, Huszti István, Kozmáné Varga Irma, Szőcs Piroska, Kis Magda, Dr.

vitéz Abary Antalné, Harangi Péter. Civil fogolyként (túsz) elhurcolták Biró János és Kéky Gyula tanítókat. Nyugalomba ment, de ál ása betöltetlen Fülep Imrének. Súlyosan beteg Laczkó Lászlóné. Szükséges volt 11 helyettes tanító beállítása, részint a nyugdíjasokból (4.), részint az elhelyezkedni nem tudó okleveles tanítókból, havi 150 P. díjazással. Tanítás a városban hét iskolaépületben, vagyis minden iskolában folyik.

Egyházi tisztviselőkről: lelkészekről egyéb lelki munkásokról

A Kálvin-téri templomban és egyházban a szolgálatot Dr. Kálmán Sándor parokus lelkipásztor vezeti a gyülekezetet, egyedüli lelkészi irodáját ahova szinte éjjel-nappal jönnek tömegestől a meggyötört emberek segítségért és vigaszért. A Bocskay-téri templomi szolgálattal presbitériumunk október 11.-én Lovas Márton tanyai segédlelkészt bízta meg. Al-mássy Márton kálvineumi igazgató, gimnáziumi val ástanár 1944. október 10.-én Tarcalra távozott, miután azonban leányukat már nem találták ott, pár nap múlva feleségével együtt visszatért városunkba. Hárman maradtunk és vagyunk is lelkész jellegűek gyülekezetünkben. Október 28.-án Almássy Mártont az orosz katonai parancsnokság polgármesternek nevezte ki és ezt a tisztet 1944. december 21-ig – lemondásáig – tartotta meg. Ezideig a gimnázium val ásóráit helyette Lovas Márton tartotta, aki a polgáriban is helyettesít. A Bocskay-téri templomban kisegítőnek szolgált és szolgál továbbra is Almássy Márton. Pár héten át Fejszés Endre komádi lelkipásztor, aki ide haza menekült szintén segédkezett a lelkiszolgálatban, amíg gyülekezete december elején haza nem vitte.

1944. október 9.-én reggel elmenekült presbitériumunk elnöksége: Kis József lelkészelnök és Dr. Szálkay Antal főgondnok. Elmenekült Jánossy Imre Kálvin-téri lelkipásztor, továbbá Máthé Kálmán Bocskay-téri segédlelkész egyházjegyző, mindkét val ásoktató lelkészünk: Szabó Gyula és Fülöp Ferenc.

Három diakonissza testvérünket: Erika, El a és Marika testvéreket 1944. október 20.-

án német autó Nyíregyházára vitte.

– 26 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e Bartha Gyula diakónust, aki feleségével parókiámon lakott és a Kálvin-téri körzetben végzett ifjúsági munkát, - 1943. október 30.-án elhurcolták civil fogolyként (túsz) az oroszok.

Egyházi gondnokunk: Balogh Endre katona. Helyettese van: Papp József ellenőr he-

lyén maradt és munkában ál t.

Presbiteri gyűlést október 11.-én és december 22.-én tartottunk. Helyettes lelkészelnöknek Dr. Kálmán Sándor, helyettes főgondnoknak Dr. Ujvárossy Imrét választotta meg a presbitérium.

Egyházi tisztviselőink és alkalmazottaink anyagi helyzete

1944. december 31-ig minden rendes tisztviselő és alkalmazott megkapta egyházi illetményét. A helyettes tanítóknak nem tudtunk még fizetni. Számításunk szerint még nehezen ugyan, de januárra kitudjuk szorítani még az egyháztól járó fizetést. Az ál amsegély sorsa aggasztó. Nyugdíjasainkat sem tudtuk segíteni, csak azzal, hogy a vál alkozókat osztályvezetéssel helyettesként megbíztuk. Városi pénztárunk decemberre előle-gül 100 Pengőt folyósított az aktív tisztviselőinknek.

Egyházunk háztartása, anyagi forrása

1945. évre költségvetést nem készítettünk, mert még annak reális alapját nem látjuk vilá-

gosan. Presbitériumunk 1944. december 22.-én tartott ülésén felhatalmazta az elnökséget, hogy az új költségvetés elkészültéig zárja le (1945. február 15.), az 1944. évi költségvetés keretében utalványozhasson, anyagi forrásunk 900 hold föld haszonbérbe szoktuk adni kisebb parcel ákban. Lesz-e bérbevevő a tavasszal munkás- és jószághiány miatt? Isten tudja. Mi reménykedünk. Másik forrásunk az egyházi adó, de ez ma még nem sokat számít, a jövője is bizonytalan.

Dr. Szálkay Antal főgondnok a legerélyesebb hangon sürgette és rá is vette a presbitériumot arra, hogy búzakötvénybe helyezzen 130.000 P.-t ebből 110.000 Pengő felépí-

tési alapja volt, 20.000 Pengő a Kálvin-téri renoválási alapja. Alig kétséges, hogy ez a hatalmas összeg elveszettnek tekinthető. 100.000 Pengőt főgondnokunk a városi bankban kamatoztatott. Sajnos, csak a betétkönyvünk maradt meg erről a sok summáról, mert a pénzt az elmenekült városi tanács magával vitte. Hiába zörgettünk a városi bankban, mert a kassza ott is üres.

Megbecstelenített leányaink, asszonyaink száma ismeretlen. Bizonyos, hogy igen

magas ez a szám. Csaknem két hétig álló front volt városunk körül és ezalatt mintegy 40.000 főnyi megszálló harci sereg dúlta házainkat.

Hiába jöttek hozzám már a megszál ás második napján gyermekágyas asszonyok és

elhurcolt lányaikon kesergő anyák, hiába ostromolták a polgármestert, segíteni hetekig nem tudtunk.

– 27 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e Parókiák, lelkészi irodák, egyházi levéltárak

Két parókia épülete kárt nem szenvedett, csupán ablakokban, ajtókban és zárakban tör-tént rongálás. A Bocskay-téri parókiáról legalább 150 q száraz tűzifát vittek el. Nem maradt egy darab fa sem. Kiss József és Sárossy Imre lelkipásztorok bútorait megtudtuk menteni, ha egyebet nem is. Részben a rokonság, részben a parókián adott helyet búto-rainknak. A Kálvin-téri parókián családommal együtt kimondhatatlan kárt szenvedtem.

Ruháink, fehérneműink nagy része oda van. Az Úr nagy kegyelme, hogy élek, mert nem egyszer szegezték nekem a puska csövét: nőt követeltek rajtam.

Lelkészi irodáinkban, egyházi levéltárainkban jegyzőkönyveink és anyakönyveink

hiánytalanul megmaradtak, csaknem sértetlen ál apotban. Aktáinkban, hivatalos lapja-inkban már több kárt tettek. Írógépeink eltűntek, a Bocskay-térről il . a gondnoki hivatalból 2 darabot vittek el a katonák. Tol hegyek, irodai és levélpapírok, borítékok is eltűntek.

A két lelkészi hivatal pecsétjét is összetörték. Mindkét telefonkészüléket elvitték. Csodá-

latos módon maradt meg a gondnoki hivatal páncélszekrénye mintegy 20.000 Pengővel.

Iskolai levéltár, felszerelés, tűzifa

Felvételi naplók, értesítők, táblák, szekrények, padok szinte teljesen tönkrementek, kü-

lönösen a tanyákon, a városban egyik-másik iskolában. Két iskolai harmóniumot vesztettünk. Több mint 200 q száraz tűzifát vettek el az iskolák udvaráról. Néhány kályhacső

is elveszett. Szertárak iskolai könyvtárak nagyrésze hiányzik.

Klenódium

Négy darab kelyhet a város egyéb értékeivel együtt elvitettük még a megszál ás előtt.

Mindkét templom úrasztali felszerelését: kelyhek, terítők, - elástam – és így azok épségben maradtak. Szószéki terítőink is sértetlenek.

Templom és iskolaépületek rongálódása

Mindkét templom tornyán, tetején, falazatán – német ágyuk lövedékei robbantak. Kü-

lönösen a tornyok pléh-teteje szenvedett sok kárt. Átszakadt a Bocskay-téri templom teteje, találat érte az orgonát, rés támadt két helyen is a Kálvin-téri homlokzaton, de nem veszélyes az épület ál aga. Megrongálták a Kálvin-téri templom orgonáját, a sípokat és a vil amos fújtatót. Elromlottak a toronyórák, a lövedékek széjjelvágtak néhány templomajtót. De azért maga az épület lényegében áll szilárdan. Ablakai közül kevés maradt épen.

– 28 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e Iskoláink közül különösen a két központi épület szenvedett kárt. Telitalálatot kapott mindkét iskola tetőzetén, falain, egyik tantermén. Alig maradt ablak iskoláinkon.

A két központi épületen kívül a többi öt épület lényeges kárt nem szenvedett.

Javítási munkálatok anyagi fedezet előteremtése

Istennek hála, hogy templomaink és iskoláink szükséges javítási munkálatait 1944.

december 31.-re befejeztük. Csak a múlhatatlanul szükséges reperatiot végeztettem el. Templomaink tornyát, tetőzetét befedettem. Ablakait is megcsináltattam, ajtóit rendbehozattam. A két központi iskola is készen van. Tetejét becsepelték (sic!) il . a pala helyére kátránypapírt tettek új gerendákra lécelve. Elvégezték a kőmives és üvegezési, asztalosi, lakatosi munkákat is. A parókiákon és a KIE épületben is pótoltattam a kiáltó szükséget. Orgonáink is használható ál apotba kerültek.

A megszál ás második hetében fogtam hozzá a munkálatok előkészítéséhez. Mun-

kásokat kellett először is találni. Az Úr megáldotta fáradozásaimat. Azután az anyagot és pénzt kellett előteremteni. Üzletről-üzletre jártam és sikerült a törmelékekből egyet mást előhajhászni. A torony tetőn bádogosok kivételével a többi mesterek fél órabérért 1.50 P-ért dolgoztak. Szeget, üveget és pénzt híveink szószéki felhívásunkra maguk ösz-szehordtak parókiánkra. Gyűjtési akciót szerveztem. Tanítóink járták a házakat. A gyűj-tés il . adományozás eredménye 14.600 P., amely összegből 10.000 P.-t adtunk ki munkára és anyagra.

A város főbb tisztviselői közül csak dr. Jánossy Lajos közel átó hivatalnok itthon, a többiek mind elmenekültek. A római és görög katholikus felekezet papjai – négyen – ki-vétel nélkül helyükön maradtak, nem ment el a baptista prédikátor sem. Az adóhivatal, rendőrség, bíróság, csendőrség tagjai közül alig egy-két ember maradt itt. A jelenlegi vá-

rosi és katonai parancsnokság a polgári hatóságok jóindulattal viselkednek egyházunkkal és iskoláinkkal szemben. Mindjárt a kezdet-kezdetén bekapcsolódtam a városi közélet irányító munkájába. Részt veszek a tiszti értekezleten, tagja a „Nemzeti bizottságnak”.

A többi keresztyén felekezetek lelkészeivel jó viszonyban, szinte testvéri szeretetben állok.

Egyházunk, iskoláink, városunk hetek óta csöndes, békés életet él. Természetesen, hogy emlékeztetnek bennünket arra, hogy legyőzött nép vagyunk: túszok, nyilas-érzelmű magyarok, német nevűek elfogatása, összes búzaraktárunk elfoglalása által is.

Hajdúböszörmény, 1945. január 2.

Kálmán Sándor

református lelkipásztor

– 29 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e Pótjelentés 1945. március 17.-ig

Hazajött az elmenekült Jánossy Imre lelkipásztor 1945. február 6.-án. Presbitérium nem igazolta.

Kövér András 1945. január 15.-én visszatért katonai szolgálatából, a tanítást végzi.

Egyházi tisztviselők és alkalmazottak fizetése mindezidáig zavartalanul folyósíttatott, április 1.-én azonban már beáll a fizetésképtelenség, mert a város megvonta a rendkívüli segélyt, ezért tanítóinkat az üres iskolai pénztárból fizetni nem tudjuk. A városi határozatot az alispán úrhoz megfellebbeztük. Természetesen, mi végső döntésre nem határozzuk el magunkat az iskolai kérdésben, míg egyházi felsőhatóságainkkal meg nem beszéltük a dolgot.

Ez évben a következő lelkiszolgálati alkalmaink vannak:

- hétfő este a templomban evangelizációs istentisztelet énektanulással: 2300 résztvevő

- kedden este imaközösség: 20-30-an

- szerdán vezetők bibliaórája, C. E. szövetség óra: 14 fő

- csütörtökön: délután lányok imaórája: 20-30-an, este KIE bibliaóra: 15-20 ifjú

- pénteken: délután vasárnapi iskolai előkészítő, este: KIE vezetők bibliaórája

- vasárnap: lányok bibliaórája

Helén diakonissza testvér folyó hó 9.-én munkába ál t: vezeti a leánykört: 100-120

résztvevő van.

Külsőségen, tanyán folyik az istentisztelet.

Hetenként: Középkerti és Vénkerti iskolában.

Réti, Bodán egyszer úrvacsorát osztottunk böjtkor.

Hajdúböszörmény, 1945. március 17.

Kálmán Sándor

Hajdúdorog

Állomáshelyemet 1944. október 27.-én reggel hagytam el és községünk elfoglalása november 1.-én történt meg. Nem az oroszok elől menekültünk, hanem a harc miatt. Ok-tóber 22.-én egy magyar százados - a pocsalyi lelkész állítólagos esetére hivatkozva –

a legnyomatékosabban felszólított az azonnali távozásra, de akkor még nem teljesítettük.

Átéltünk október 24.-én bent a községben egy páncélos csatát minden borzalmaival, de még az sem ingatott meg abban a kezdettől fogva hangoztatott ál áspontomban, hogy nem megyünk. Csak amikor a gyakori repülőtámadás és ál andó agyúzaj végsőkig fokozták családom lelkében az izgalmakat – nem tudván vál alni a felelősséget esetleges lelki összeroppanásukért – határoztam el magam a távozásra. Később nagyon sokszor megbántuk, de akkor már kívül ál tunk azokon a lelki hatásokon, amelyeket utólag rekonstruálni már nem lehet.

– 30 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e Családomat az abaújmegyei Tomorra – előbbeni szolgálati helyemre – vittem, azzal a számítással, hogy kicsiny falu és nem lesznek harcok s ha elfoglalása megtörténik, könnyebben visszatérhetünk. Tomor elfoglalása csak december 12.-én történt és szekeret előbb nem kaphatván csak december 23.-án indulhattam haza, ahová 29.-én értünk, amikor is azonnal átvettem szolgálatomat, sőt val ásóráimon felül még 8 óra számtan tanítását is vál altam a helybeli polgáriskolában.

Távollétem alatt Koncz István ál ami elemi iskolai tanító, énekvezér megbízása alapján az istentiszteletek zavartalanul folytak. A temetéseket Apostol Elek hajdúnánási val ás oktató lelkész és Koncz István énekvezér az úrvacsoráztatást és kereszteléseket Apostol Elek vé-

geztek.

Visszatérve úgy értesültem, hogy eltávozásom miatt bizonyos mozgolódás történt, de amikor ezt az énekvezér, gondnok és Nagy János presbiter előtt szóvátettem – azzal, hogy Főtiszteletednek teljesen hű jelentést tehessek, kijelentették, hogy tényleg hangoztak el szavak eltávozásom miatt, de ezek már elmúltak és e tekintetben nincsen semmi jelenteni való. Hogy mi történt, mi nem történt, nem tudom – de tény, hogy a templomi gyülekezet szeretettel és ragaszkodással fogadott, aminek külső jele is megnyilvánult az első istentiszteleten.

Az egyházi épületekben – Istennek hála – kár nem történt. Ugyanezt mondhatom

nagyjában az ingóságokról is. Részletes jelentést azonban – sajnos – erről még nem áll módomban tenni, mert távollétem alatt a papi lakást a katonai parancsnokság részére foglalták le és én családommal együtt egyik hívemnél lakom. Hogy mikor térhetek vissza a papi lakásba, az ma még teljesen bizonytalan.

Személyes kárunk igen nagy, de miután míg a papi lakáson kívül vagyunk, ezt még hozzá-

vetőleg sem áll módomban megál apítani.

Miután ott jártam alkalmával beszéltem volt Főtiszteletednek El a nevű 19 éves leányomról, vagyok bátor jelenteni, hogy jártam Nyírábrányban, nyomoztam a leányom után és megál apítottam, hogy akikről ott szó volt, azok között nem volt a leányom. Hogy mi van vele, csak a jó Isten tudja.

Végezetül legyen szabad megemlíteni, hogy a val ás és közoktatásügyi miniszter úr –

értesülésem szerint – kérésemre 800 P. rendkívüli segélyt utalt ki s amikor a minisztérium-ban személyesen érdeklődtem, azt mondták hogy onnan még október elején leküldötték.

Alázatos tisztelettel kérem, ha ez tényleg megtörtént volna, méltóztassék intézkedni.

Hajdúdorog, 1945. január 8.

Derzsi Endre

református lelkész

– 31 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e 1944. évi háborús kárairól:

Hajdúdorogra az orosz hadsereg 1944. október 31.-én vonult be. Istennek hála, súlyosabb harcokra nem került sor és így a község nagyobb kárt nem szenvedett. Legnagyobb csata az október 24.-iki páncélos csata volt, amikor Nyíregyháza felőle több páncélos vonult be a községbe és egy pár órás harc fejlődött ki, de akkor még az oroszok részéről eredménytelenül. Közben a harci helyzet úgy alakult, hogy Hajdúdorogot jóformán harc nélkül adták fel a németek.

Egyházközségünk elszenvedett kárai a következők:

Kovács Sándor magánzó és Rákó György fodrász neje Pénzes Erzsébet lövések áldozatai lettek, Menyhért Tóni magánzót megfojtva találták és Rákó Aliz IV. p.o. tanuló az édesanyjával történt események okozta agyhártyalobban halt meg. Emberáldozatok száma a gyülekezet tagjai közül = 4.

Az egyházi épületekben nagyobb kár nem történt. Mindössze egy pár ablakszem, a

kerítés, a vil anyvezeték és a falak kisebb megrongálása, - ezek voltak a károk kb. 1000 P.

értékben.

A klenodiumok közül elveszett 1 darab fehér úrasztali terítő és 1 darab kékvirágos, selyem, rojtos úrasztali terítő – és helyükbe valahonnan ide került 1 darab krémszínű 2 ½

m. hosszú, rojtos, selyem, sálszerű úrasztali terítő. A Klenodiumok nagyobb része elvolt ásva az egyház ládájában, ezek megmaradtak. Az említett terítők, azok közül vesztek el, amelyek úrvacsoraosztás céljára maradtak vissza és az egyház szekrényében nyertek elhelyezést. A kár kb. 1000 P.

Más anyagi értékben elszenvedett károk: - elveszett a nemzeti színű zászló rúdja, a nyári konyha tűzhelyének ajtaja, a papi lakás kis szobája kályhájának 2 m csöve, 1 darab vaslapát, - összetört egy cementvályú és egy pad, - megrongálódott 2 cserépkályha, a főző-

tűzhely és az irodai kályha kb. 1000 P. értékben.

Levéltárban, irattárban jóformán hiány, kár nincs. Csupán 1-2 lényegtelen ügyirat tűnt el és a jegyzőkönyv egy pár lapja hiányzik. A lajstromozott ügyiratok, anyakönyvek, fontosabb és értékesebb parochiális könyvek el voltak ásva az egyház ládájában, a többiek pedig rendes helyükön az egyház szekrényében maradtak meg épen és sértetlenül.

A számadási okmányok a gondnoknál voltak és azoknak sem történt semmi bántódása.

Lelkész a körülmények kényszerítő hatása alatt az orosz hadsereg előtt 4 nappal családjával együtt eltávozott. Távozásának oka az volt, hogy a heteken át tartó ágyútűz, a nap-nap után megismétlődő repülőgéptámadások, az október 24.-iki páncélos csata és a célzatosan terjesztett hazug hírverések család tagjainak és elsősorban feleségének idegeit annyira megviselték, hogy további itthon maradásukért a felelősséget vál alni nem tudta. Távozása minden előkészület nélkül oly gyorsan történt, hogy még az énekvezért és a gondnokot is csak egy pár hátra hagyott sorban tudta értesíteni, - a lakás, iroda, egyházi szekrény és templom kulcsait pedig Sinai Lajos egyháztagra bízta, akit – mint kibom-

– 32 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e bázottat – családjával együtt elhelyezett lakásában. Október 27.-én távozott és december 29.-én tért vissza. Távolléte alatt a szolgálatokat Apostol Elek hajdúnánási val ásoktató lelkész és Koncz István énekvezér végezte, akinek erre a püspök úr felhatalmazást adott.

A parókiára lelkész távolléte alatt az orosz katonai parancsnokság költözött be, igénybevéve a lakásberendezést, konyha felszerelést, élelmi készletet, szóval mindent, ami a lakásban található volt – és amikor folyó év január 15.-én, lelkész haza térte miatt, más lakásba költöztek, mindent magukkal vittek, csak egy pár megrongált bútordarabot hagytak vissza. Távozásuk alkalmával fedezték fel, hogy a rekamier kihúzható fiókja tele van ruha és fehérnemű félével – és azt is utolsó darabig magukkal vitték.

Lelkész kára lakásberendezésben, konyhafelszerelésben, élelmi készletben, ruhában, fehérneműben és egyéb ingóságokban meghaladja a 100,000 Pengőt.

Egyházi tisztviselőknek bántódása nem történt. A presbitérium tagjai közül elmene-kültek: Dr. Lenthe Lajos főgondnok, dr. Réthy Lajos, Károlyi János, Bartos Lajos presbiterek, akik azonban dr. Réthy Lajos kivételével már visszatértek. Koncz István énekvezért Hajdúnánásról, ahova az orosz bevonulás elől ment, elvitték Debrecenig, de ott szabadon bocsátották. Itteni embereket nem hurcoltak el. Robot munkában sokat kellett dolgozni híveinknek is, anyagi veszteségek voltak, az itthonmaradottaknak is, de ezeken túlmenő

megpróbáltatásoktól egyháztagjainkat megkímélte az Úr.

Hajdúdorog, 1945. június 7.

Derzsi Endre

református lelkész

Hajdúhadház

Eddig még gondolkodni se tudtam, a sok veszteség és kár, az eszünket is csaknem elvette. Messzeföldön szépségéről híres templomunk október 24-25.-én porrá égett, csak falai merednek az égre. Leányiskolánk vagy 6 gránát találatot kapott, teteje nincs, a tantermek mennyezete szétrombolva. Lelkészi lakásunk is 3 telitalálatot kapott, szerencsére egy ké-

mény és a Gabi szobája fala rombolódott. A kéményt és a tetőt felrakattam itt. – Csodá-

latosan az egyik toronyban 2 harangunk nem zuhant le, a toronyőr alatt boltozott volt. –

Ezek használhatók. A németek 12 teljes napig ágyúztak ál andóan éjjel-nappal. A pincében éltük át vagy 40-50-en e rettenetes napokat. Azóta is rettegés az életünk. Az ágyúzás ideje alatt a román katonák lakásunkat teljesen kifosztották. Az én 2 palástomat és a Czeglédy Sándorét is elvitték, Sándor téli kabátját, a kis Aranka összes stafirungját szemünk láttára vitték el. A Te kis leányod stafirungládáját is elvitték, belőle a tartalmát kiszórták, részben elvitték. Egyrészét feleségem megmentette, nem tudjuk még, hogy mennyit. Egy román százados puskával az összes úrasztali kelyheket elvitte, engem falhoz állítva kényszerí-

tett, hogy mondjam meg, hol van? 10 kelyhet vitt el, köztük a Kolozsvárról kapottat is.

Ebből 1 kehely már meg van és egy keresztelő kancsó és kenyértál al. Egy disznó ólban ta-

– 33 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e lálták meg. Feleségem és kis Aranka ékszerét ugyanez a román százados puskával rabolta el másnap. Feleségemmel ásatta ki a földből, azt mondva, hogy agyonlő bennünket, ha ki nem adjuk. Elvették mindnyájunk aranyjegygyűrűjét, aranyóráinkat. Utánok orosz kórház lett lakásunk 5 napig. 10 napig román katonai parancsnokság, most orosz parancsnokság van. Az egész lakásból, még a konyhából is kilakoltattak és most 4-en az irodában, (felesé-

gem, én, Gabi leányom és Arató Feri, aki Gabi vőlegénye lett) lakunk. Csak innen ne kellene már sehova menni. Évikéékről nem tudunk semmit, se Zoltán fiamról. Öreg Porzsolték is átélték a nehéz napokat. Úgy hallom esperesünk Bartha László, a földesi, nádudvari, nánási papok elmenekültek, a böszörményiek közül Kálmán Sándor, Lovas és Almássy M. maradt helyén. Sok volna leírni az eseményeket. Hadkár teljes pusztulás képét mutatja a központban. Istentiszteletet november 12.-e óta tartunk az iskola, fiú I. o. termében.

A beírásokat 5 teremben december 4.-én kezdjük. Tanítóink nagy része elmenekült szintén. Itt maradt Csősz Ferenc, Csika Gábor, Molnár Gabi, Dr. Sal ayné Kovács Ibolya.

A többi 9-et idemenekült idegenekkel pótoljuk.

Mély tisztelettel kérdem, mit tegyünk, mit tanítanak a tanítók, ugyanazt-e, mint eddig?

Az orosz parancsnokság emberei eddig elég jók hozzám, sőt határozattan tisztelnek, azt mondják: én ne dolgozzam, csak imádkozzam, fizikai dologra adnak annyi embert, amennyi szükséges.

Hadházon alig van, alig maradt diplomás ember. Vitéz dr. Hadházy Ferenc, dr. Poroszlay Ferenc, s a községi jegyzők mind elmentek október 8.-án. Magam, dr. Szilva Endre, öcsém: Molnár Ferenc, a két gyógyszerész, dr. Dancsy László orvos küzdünk a sokszor lehetetlennel.

Nagyon vágyunk Püspök úr tájékoztatása és utasítása után.

Hajdúhadház, 1944. november 30.

Molnár Zoltán

református lelkipásztor

U.i.: Agyonlőtt és gránát által elpusztult ember kürülbelől 45-50 van. Ezeket egyenként, szertartással temetjük. A téglási pap is elmenekült, helyette Nagy József jár át szolgálni.

Porzsolt nászom írja, hogy Kálló környékéről csaknem minden pap elmenekült.

Írógépünk nincs, azt is elvitték.

A pusztulásban is milyen szerencsés Hajdúböszörmény, Hajdúnánás, Hajdúdorog, és

Balmazújváros, alig van épület kárjuk. Hadház középületei, tanítói lakásai azonban romokban hevernek. Ép ablaküveg alig van a központban, a légnyomás és gránát mindet kiverte.

Hajdúhadház, 1944. december 31.

Molnár Zoltán

református lelkipásztor

– 34 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e A hajdúhadházi református egyház lelkipásztorainak, tanítóinak, tisztviselőinek és egyéb alkalmazottainak életéről

Az orosz megszálló sereg kötelékei 1944. október 20.-án déli 1 óra tájban léptek be Hajdúhadház község területére – géppuska-harcot véve fel a vasútállomás tájékán a kivonuló német csapatokkal. Heves utcai harcok keletkeztek. A visszavonuló német páncélosok-ra a templomnál felállított aknavetőkből lőttek az oroszok, akik részben Téglás, részben Hajdúdorog, részben Hajdúböszörmény felé vonultak ki és helyezkedtek ellenál ásba.

Az orosz csapatokat követték a román csapatok, amelyek szintén utcai harcokba bocsátkoztak a kivonuló német csapatokkal.

Hajdúhadház község november 2.-ig állott a heves harcok középpontjában. A né-

met páncélosok, ágyuk és aknavetők igen közelről: a hajdúböszörményi erdőből, a

hajdúhadházi szőlőskertekből és a téglási grófi erdőből éjjel- nappal lőtték Hajdúhadház község középpontját. Minden lövedék a páratlanul szép-, országszerte híres templomra, vagy annak közvetlen közelében lévő épületekre (községháza, református népiskola, ál a-mi népiskola, lelkészi lakás, Hangya szövetkezet) irányult.

Maga a templom is áldozatul esett az ágyútűznek. Október 24.-én délután 4 órakor a templom Debrecen felé eső tornya három gyújtógránát-találatot kapott és a torony te-tőzete hamarosan lángokban állott. Az égő torony rázuhant a templom tetőzetére és ez is lángba borult. Innen a tűz átterjedt az északi toronyra és ennek is leégett a tetőzete. Két napig égett a gyönyörű templom - még biztosabb célt szolgáltatva a német lövegeknek.

A szép templom teljesen leégett. Csak a puszta falak merednek az ég felé. A templom megmentésére – a záporként hulló ágyútűzben – gondolni sem lehetett. Az északi toronyban elhelyezett toronyőri szoba boltozata nem engedte át a tüzet – így a toronyban elhelyezett 2

harang használható ál apotban megmaradt. Az égő templomból a szószéken levő régi Bibliát élete kockáztatásával kimentette Hadházy András presbiter; az úr-asztaláról 3 terítőt, a bronzból készített régi keresztelőedényt és egy zománcozott agyag úrasztali korsót Abrók Sándor volt harangozó mentett meg.

A beözönlő románok és oroszok a lelkészi lakásra november 22.-én, vasárnap reggel 3 óra tájban rontottak be. A legelső vendég 4 román katona volt, akik a lelkésztől 4 kenyeret vittek el és ezzel megelégedve - távoztak. Utánuk a kilincset egymásnak adva – jöttek a román katonák és mindent elvittek, ami megtetszett nekik. A lelkészi család a parókhia alatti pincében húzódott meg. Ide menekültek a szomszédok is, azonkívül többen a község más részéről; úgyhogy az oltalmat keresők száma 30-tól 50-ig váltakozott.

A gránát-lövésektől és a légi-támadásoktól menekülve 12 teljes napot és éjszakát töltöt-tünk a föld alatt. Főtt ételt csak a negyedik napon ettünk egyik szomszédunk jóvoltából, aki lebbencs-levest, majd később paprikás- krumplit főzött.

A megszál ás harmadik napján – egy magát századosnak mondó román fegyverrel

kényszerített bennünket arra, hogy az összes úrasztali edényeket szolgáltassuk ki. Ennél az aktusnál jelen volt rajtam kívül a vőm: dr. Czeglédy Sándor egyetemi tanár, Arató Ferenc segédlelkész, Varga Gábor presbiter fiával: Varga Lászlóval és öcsém: Molnár Ferenc községi tisztviselő. A román tiszt azt mondta, hogy adjam oda az ezüst és arany edénye-

– 35 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e ket, mert ha nem adom oda, mindnyájunkat agyon lő. Mikor kénytelen-kelletlen átadtam a drága kelyheket, köztük az 1626. évről maradt rézkelyhet, az 1872-ben készített 3 gyö-

nyörű nehéz ezüstkelyhet és a kolozsváriaktól 1943-ban kapott kelyhet – szám szerint ösz-szesen 10 kelyhet 3 úrasztali tányérral és egy ezüst keresztelő készlettel, akkor azt mondta a román tiszt, hogy az aranyakat is adja oda, mert ki vagyunk adva, hogy olyan is van.

Ha nem adom - főbe lő. Nem akarta elhinni, hogy nekünk arany kelyhünk soha sem volt.

Csak nagy nehezen távozott el. – Ugyanez a román tiszt 2 nap múlva ismét visszajött és feleségemmel együtt falhoz állítva bennünket – arra kényszerített, hogy ássuk fel és adjuk oda összes ékszereinket, ezüst és arany tárgyainkat, pezsgőket és finom italokat, mert ki vagyunk adva, hogy ilyen is van nálunk elrejtve bőven. Ekkor már nem voltak velünk Czeglédy Sándorék és általában a férfiak, mert október 24.-én reggel a heves ostrom alatt Czeglédy Sándor tanácsára, sőt majdnem kényszerítésére elmentem keresni az orosz főparancsnokságot, amilyen akkor még Hajdúhadházon nem volt. Reggel 9 órakor mentünk el az Arany János utcába, ahol a román tüzérség parancsnoksága volt. A parancsnok el-küldött bennünket a község másik oldalára, hogy ott találjuk az orosz főparancsnokságot.

Onnan visszaküldtek bennünket a román parancsnoksághoz… Négyszer tettük meg ezt

az utat a rettenetes gránát-tűzben, román katonáktól kísérve. Végre elmentünk a román pretoriára, a hadbírósághoz, ahol egy őrmester órákig várakoztatott bennünket és kéré-

sünkre haza kísért. Vesztünkre; mert amikor eljött hozzánk, meglepetve látta, hogy nálunk a pincében legalább 8 férfi van, akiknek nem lett volna szabad a községben maradniok.

Azt gondolták, hogy ezek a férfiak titkos leadóval értesítik a németeket az orosz ál ásokról.

Nyomban jelentést tett a román parancsnokságnak, ahonnan egy román főtiszt és egy orosz ezredes jött és azt a parancsot adták a férfiaknak, hogy menjenek velük a parancsnokságra. A parancsnokságon megjelentek: dr. Czeglédy Sándor, Arató Ferenc, Molnár Ferenc, Varga László, Bodó Ferenc földműves, Mikó Miklós theologus és Kiss Ferenc földműves béresével együtt. Val atóra fogták őket és amint mondják az orosz ezredes azt akarta, hogy mindnyájukat lőj ék agyon. Nagy nehezen határozták magukat arra, hogy elbocsássák őket azzal a feltétellel, hogy távozzanak a községből Debrecen felé. Egy ro-mán katona kísérte el őket a község széléig és ők Debrecen felé véve útjukat – eltávoztak a községből. Az volt ugyanis a helyzet, hogy a 16 éven felüli férfiaknak nem volt szabad a községben tartózkodniok. Ezt a rendelkezést – azt mondják – küldönc útján adták tudomására a lakosságnak mi viszont erről semmit sem tudtunk és ezért történt meg, hogy a férfiak nálunk az óvóhelyen maradtak.

Míg ezek történtek, az előbb említett román tiszt fegyverrel kényszerített engemet feleségemmel együtt – hogy ékszereinket és arany tárgyainkat adjuk ki. Feleségem és Aranka leányom egy ideig tiltakoztak ellene, de amikor látták, hogy életveszél yel jár az ellensze-gülés, egymás után adták oda kedves emlékekkel egybekötött értéktárgyaikat. – A román tiszt nem hitte el, hogy pezsgőnk és más finom italunk nincs. Nagyon nehezen távozott el.

Nem volt megelégedve a zsákmánnyal. Távozáskor gúnyosan mondta, hogy azt a szekeret, melyen a templomi kegyszereket vitték, telitalálat érte, így a kegyszerek megsemmisültek.

Három nappal később ugyanez a tiszt elküldte egyik katonáját azzal, hogy menjek velük és mutassam meg, hol lakik a főjegyző és a főbíró. Úgy értesült, hogy azoknak is sok ékszerük

– 36 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e van. Én természetesen nem mentem, mert tudtam, hogy a főjegyző elmenekült és a főbíró sem volt otthon.

Az oroszok bevonulása utáni harmadik napon, október 23.-án néhány orosz bement

M. Kiss Gyula harctéren levő igazgató-tanító lakására és elrejtett fegyver után kutattak. M.

Kiss Gyuláné tagadta, hogy fegyvert rejtegetnének. Erre a pincében ásni kezdtek és találtak is egy revolvert. Ekkor egyetlen kisleányukat a szobából kiküldve – M. Kiss Gyuláné, sz.

Tarczali Erzsébet református tanítónőt az egyik katona agyonlőtte. Egy óra múlva Arató Ferenc segédlelkész mondott imádságot felette, amikor a ház udvarán rögtönzött sírban elhelyezték. Kisleánya az ostrom további ideje alatt a lelkészi családnál talált menedéket.

A Debrecenbe távozott férfiak az első éjjelt Varga László tanyáján töltötték. A férfiak egy része továbbra is a tanyán maradt; dr. Czeglédy Sándor, Molnár Ferenc, Arató Ferenc és Mikó Miklós Debrecenbe mentek és a Központi Egyetem épületében kerestek szál ást.

Innen munkára hajtották őket a repülőtérre. A repülőtéren többször bomba-támadás érte őket és az első alkalommal a mintegy 5000 főből álló tömegnek 18 halálos áldozata lett. Az eltávozott férfiak közül legelőször Mikó Miklós tért haza és hozott hírt a többiekről. Majd vasárnapra hazatértek dr. Czeglédy Sándor, Molnár Ferenc és Arató Ferenc is, és hordozták tovább velünk együtt a nehéz terhet.

Október 30.-án dr. Czeglédy Sándor feleségével, 2 kis gyermekével és M. Kiss Gyula igazgató-tanító leányával 2 gyermekkocsit tolva – bementek Debrecenbe. A zaklatásoknak éjjel-nappal továbbra is ki voltunk téve. Elraboltak tőlünk mindent, amit lehetett. Elvittek 8 öltözet ruhámat, 2 lelkészi palástomat, rengeteg fehérneműmet. Elvitték Aranka leányomnak hazulról elhozott kelengyéjének mintegy 80 %-át, dr. Czeglédy Sándor vőm lelkészi palástját, a fiam összes ruháit, 3 hegedűjét, cipőinket…..

Elvitték 2 jó erős lovamat szekérrel együtt, 2 kocsimat, 5 szép sertésemet. Elvittek tőlünk mintegy 20 libát, 20 pulykát, 10 kacsát, 150 q. szénát, 20 q. árpát, 10 zsák búzát.

A búza elvitele közben a búza között találtak egy fel nem robbant gránátot. Mivel azt hitte az ott lévő román cigány katona, hogy a gránátot én rejtettem el, azonnal agyon akart lőni.

Csak az éppen akkor oda érkező-, Ferenc bácsinak nevezett orosz katona – aki az első

világháborúban magyar hadi fogoly volt – és a később oda érkező Arató Ferenc mentették meg az életemet. Arató Ferenc a gránátot a búza közül kiemelte és kivitte a magtár elébe.

Erre a román katona leeresztette a fegyverét és azt mondta, hogy csak „tréfált”.

Az a körülmény, hogy mi lelkipásztorok (rajtam kívül Nagy József val ásoktató lel-kész és Arató Ferenc segédlelkész), valamint családom többi tagjai – nem hagytuk el gyü-

lekezetünket, azt eredményezte, hogy a lelkészi hivatalból egyetlen írás sem veszett el.

Az anyakönyvek, jegyzőkönyvek, iratok mind megvannak sértetlenül. A gondnoki hivatalt azonban annál inkább feldúlták.

A gondnok távol lakott a hivataltól és saját családja védelmével volt igénybe véve. Őt is igen kifosztották. - A gondnoki hivatal páncélszekrényét feltörték s belőle kb. 1700 pengő

készpénzt elraboltak. A református iskola igazgatói irodája hasonló sorsra jutott. Mindent szétszórtak, vagy összetörtek. Az iskola szomorú látványt nyújtott az ágyútűz után. Az öszszes ablakok betörve, a leányiskola tetőzete több helyen szétszaggatva, a mennyezet betör-ve; úgyhogy a leányiskola teljesen használhatatlan. Mivel annak idején a belső ablakokat

– 37 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e leszedtük a légi támadásra való tekintettel ezek üvegezésének felhasználásával sikerült a fiúiskola 5 tantermét használható ál apotba hoznunk. A helyreállítási munkálatoknál nagy segítségünkre volt a lelkészi lakásba beszál ásolt román parancsnok: Olteanu István, aki a romok eltakarítására több mint egy hétre kirendelte a cigányokat. Ezek takarították el a németek által emelt barikádokat, szedték össze a kézigránátokat, tömték be az óvóárkokat, takarították össze a tantermekben és az udvaron felgyűlt szemetet, szedték ki a sárból, piszokból az iskolapadokat.

Mielőtt a román parancsnokság a lelkészi lakáson elszál ásolta magát, négy napig orosz kórház volt a lelkészi lakás. A kórházba 3 orosz sebesültet hoztak a katonai barakból.

Jött velük 15 ápoló-személyzet, közöttük 2 nő. Hogy milyen evés-ivást vittek végbe ezek

– az nem közönséges. A lelkészi lakás konyháján egy szakács ál andóan főzött számukra; naponként 10-15 baromfit öltek le és faltak fel. Hoztak sertést és azt felsütötték. Hoztak magukkal egy hasas fejős-tehenet és mikor elmentek, ezt a tehenet a nálunk meghúzódó szövetkezeti korcsmárosnénak ajándékozták; egy ökröt pedig Borsi József harangozónak adtak, amiért disznójukat feltrancsírozta. Eleinte nagyon bizalmatlanok voltak irántunk; azt mondták ránk: burzsuj! Később azonban az orosz szakács – amikor megmutattam neki a fürdőszoba használatát és megfürödhetett – felengedett irántunk és egy jó darab frissen sült karmonádlit küldött be hozzánk és maguk módja szerint készített almás tésztát egy tányérral. Egy doktornő volt velük és egy ápolónő. Ők egész nap egyebet nem csináltak, mint magukat cicomázták, de velünk szóba sem ál tak.

Négy nap múlva elmentek – amint hallottuk – Kabára. Egy napig voltunk őrizet nél-kül. Egy nap múlva jött – mint a község parancsnoka – az előbb említett Olteanu István, aki magyarul is tudó, nagyszebeni születésű román főhadnagy volt. Ő és tiszttársai elég emberségesen bántak velünk. Azonban alig 10 napig tartó itt tartózkodás után a most is itt székelő Baikov Barisz Nikolajevics moszkvai görög katolikus főhadnagy és Kaszinov Alexander Ivanovics görög katolikus főtörzsőrmester (Sztalingrád) 6 orosz katonával – váltották fel a román parancsnokságot. A románok meghagytak bennünket a lakásban (2 szobát engedve számunkra). Az orosz főhadnagy azonban, amikor délután 2 órakor bejött, azt mondta, hogy 6 órára minden civil távozzék a lakásból, még a konyhában sem szabad maradni. Erre nagy sebtében, a legszükségesebb dolgokat összeszedve leköltöztünk a lelkészi irodába és az alsó konyhába. Bútoraink nagy részét fent hagytuk. A záros szekrényekre azt mondta a főhadnagy, hogy legyenek ott, ne vegyünk ki belőlük semmit, majd ha elmennek

– sértetlenül kapjuk vissza. Ezideig tényleg nem történt semmi nagyobb baj annál, hogy néhány szekrényünket összetörtek, mert az ott tartózkodó orosz katonák ál andóan isszák a bort és a pálinkát és ennek következtében jó hangulatban vannak. Cigányt rendelnek a parókhiára és úgy mulatnak éjjel-nappal.

A 12 napig tartó ostrom alatt borzasztó zaklatásoknak voltunk kitéve. Éj el nappal jöttek hozzánk a román és orosz katonák azzal az ürüggyel, hogy rádióleadót, fegyvert, bort, pálinkát keresnek. Elvitték értékes tárgyaink nagy részét. Leányainkat az a veszély fenyegette, hogy megbecstelenítik őket. Isten csodája, hogy pincében, padláson, szomszé-

doknál való rejtegetéssel meg tudtuk menteni őket. A hozzánk menekült kis leányok közül azonban kettő nem menekült meg. Többször elhurcolták őket még fényes nappal is.

– 38 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e A 14 tagú református tanítótestületből nem menekültek el: Csősz Ferenc igazgató, Csiha Gábor tanító, vitéz dr. Sal ay Gézáné, Kovács Ibolya, Molnár Gabriel a tanítónő.

Elmenekültek: Szabó József, Ónodi Géza, Mezei Sándor, Mezei Sándorné, Barcsa Lenke, Balogh Anna, Halmai Tivadarné. M. Kiss Gyula és Végh Mihály katonai szolgálatot teljesítettek a bevonulás időpontjában.

Attól kezdve, hogy a román-, majd később az orosz parancsnokság a lelkészi lakásban megkezdte működését – lassanként megkezdődött az élet községünkben és egyházunkban. November 2.-án öcsém kíséretében felmentem a községházára és megtekintettem

– milyen ál apotban maradtak községi hivatalaink az ágyútűz után. A községháza – eltekintve a templom felőli szárnytól – össze volt lőve; a felszerelés széttördelve, az iratok szétszórva.

November első napjaiban dr. Herpay Gábor ezidőszerinti alispán egy orosz alezredes és egy tolmács kíséretében községünkbe érkezett, hogy megszervezze a község közigazgatását. Nagy József val ásoktató lelkész hozzám vezette őket. Elhivatták a parókhiára dr.

Szilva Endre ügyvédet, Tatár József községi főbírót és Molnár Ferenc községi tisztviselőt –

akik a megpróbáltatás napjait együtt élték át a község lakosaival. dr. Herpay Gábor alispán a község ügyeinek vezetésével továbbra is megbízta a főbírót, öcsémet: Molnár Ferencet megbízta a közigazgatás el átásával és a főjegyzői teendők intézésével. dr. Szilva Endrét pedig kinevezte a központi járás főszolgabírójává.

Hozzákezdtünk a romok eltakarításához. A községházán hamarosan megkezdték mű-

ködésüket a hivatalok. Rendbe hoztuk az egyház gondnoki hivatalát és az iskola igazgatói irodáját is. Az iskola tantermeit buzgó asszony és leány egyháztagok kimeszelték, felsúrolták. A falak mennyezetét Zádor Mihály szobafestő hozta rendbe segédeivel. Kőművesek és asztalosok dolgoztak a tantermekben, hogy az iskolát minél előbb rendbe hozzák.

December 4.-én megkezdődött a tanítás a fiúiskola 5 tantermében. A helyben maradt 5

tanerőhöz csatlakoztak – ideiglenes szolgálatra jelentkezve – Nagy Ferenc polgári iskolai h. tanár, Enyedi Etelka Tiszarádra megválasztott tanítónő, Papp Gyula orgonista kántor, aki szintén Hajdúhadházon maradt, ifj. Csiha Gábor V.é. tanítóképzős, Daniel Mária Temesvárról menekült tanítónő.

Az ál ami népiskola tantermeit raktár számára foglalta le az orosz katonaság. Így az ál ami népiskola növendékei is a református iskolába járnak, úgy hogy minden második nap kerül rájuk a sor. Az ál ami népiskola 26 tanítója közül helyben maradtak: Balogh Antal igazgató, Balogh Antalné, Bajkay Dezső, Bajkay Dezsőné, Bundy Adél, Debreczeni Károlyné, Tóth Etelka. December végén szolgálatra jelentkezett: Vécsey József cégényuti iskolai tanító, aki a megszál ás napjait rokonainál: Domoszlón töltötte el és Monoki Ilona, aki – mint téglási lakos – odahaza tartózkodott szüleinél. Helyben maradt még Füzessi Vilma fényestelepi tanítónő is. Debreceni Károly a megszál ás napjaiban katonai szolgá-

latot teljesített. A népiskolai tanítói munkába bekapcsolódtak: Borbás Károlyné Füzessi Róza és Bundy Margit polgári iskolai tanárnők.

Az istentiszteleteket – mivel a templom porrá égett – a református fiúiskola tantermé-

ben kezdtük meg november 19.-én. A második istentiszteletet az iskola udvarán tartottuk meg, mivel az I. oszt. tanterem nem volt képes befogadni a megjelenteket. A további

– 39 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e istentiszteleteket azután a III., IV. és V-VI. oszt. tantermekben úgy tartottuk és tartjuk, hogy a lelkipásztori szolgálatot a folyosón-, az egybenyíló tanteremajtóknál végezzük.

A karácsonyi ünnep alkalmával 1500-2000 ember szorongott a 3 tanteremben és a hosszú folyosókon. Úrvacsorával élt kb. 1000 ember.

Az ostrom ideje alatt az első harangszó éppen akkor zendült fel, október 31.-én amikor családi áhítatot tartottunk. Egy román vagy orosz katona, a toronyban járva néhányszor megütötte a harang oldalát. Valami csodás érzés hatott át bennünket; épen maradtak a harangok! Nem győztünk elég hálát adni Istennek. Könnyek törtek elő szemeinkből.

A román parancsnokság november első napjaiban csak egy-perces, legfeljebb két-perces harangozást engedett meg. Az oroszok nem törődnek a harangozással; teljesen szabad kezet adnak ezzel kapcsolatban.

Fentebb említettem, hogy egy román tiszt elvitte Ur asztali kegyszereinket. A kegyszerek közül néhány darab visszakerült. Varga Sándor ácsmester felesége jelentette, hogy a disznóóljukban egy kelyhet, egy tálat és az ezüst keresztelőkorsót megtalálták. Varga Sándorné mindhárom kegyszert a lelkészi hivatalba beszolgáltatta. Az elvitt kegyszerek pótlására új kegyszereket adományoztak buzgó egyháztagjaink. Vitéz Karácsony György volt huszár főtörzsőrmester kölcsön adta egyházunk számára hatalmas ezüst serlegét, melyet egy lovas bemutató alkalmával nyert. Id. Hajdu Sándor presbiter, volt birtokossági elnök az egyháznak ajándékozta kisebb nagyságú ezüst kelyhét, melyet a hajdú hét alkalmából rendezett kiállításon nyert. Néhai Simon Károly református igazgató örökösei az egyháznak ajándékozták azt a kelyhet, melyet Simon Károly 1900-ban a tanítótestülettől ajándékba kapott. Jellemző az itteni közbiztonságra: ezt az ezüst kelyhet egy beteg- úrvacsoraosztás után valaki a lelkészi lakás ideiglenes konyhájából ellopta.

Az oroszok bevonulása előtt Hajdúhadház községből sokan eltávoztak. Október 8.-án meglepő gyorsasággal, minden előzetes bejelentés nélkül eltávoztak a község 2 fogatán: Kovács József vezetőjegyző, vitéz Veszprémy István másodjegyző és Enyedi József közigazgatási jegyző. Eltávoztak továbbá: Dr. Poroszlay Ferenc főszolgabíró, Varga András birtokossági elnök presbiterek. A községben diplomás ember alig maradt. Községünkben maradtak és a lakossággal együtt élték át a megpróbáltatás napjait: Dr. Dancsy László orvos, presbiter, Ertsey Gyula és O. Varga Imre gyógyszerészek.

Külön megemlítem, hogy a szomszédos Téglás községből elmenekült Kovács István

lelkész helyettesítésére Püspök Úr Nagy József hajdúhadházi val ás-oktató lelkészt küldte ki, aki mindezideig végzi Tégláson azokat a lelkészi teendőket, melyeknek el átása lelkipásztori képesítést kíván.

December 29.-én az iskolai munka megkezdésére jelentkezett Mezei Sándor tanító,

aki a megszál ást Büdszentmihályon szüleinél élte át. Előadta, hogy még a hónap első fe-lében jelentkezni akart a munka megkezdésére. Ezt a szándékát azonban nem valósíthatta meg, mert amint gyalogszerrel községünkbe igyekezett – útközben egy orosz katona megál ásra kényszerítette és teljesen levetkőztette. Hiányos öltözékében nem akart tovább jönni, sőt fényes nappal még visszafelé sem mert elindulni. Egy közúti híd alatt várta meg, míg besötétedik és úgy tért vissza Büdszentmihályra. Mezei Sándor jelentette, hogy felesége is hamarosan jelentkezni fog a munka megkezdésére. Jelenleg egészségi ál apota nem

– 40 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e engedi, hogy munkába ál jon, mert még a nyár folyamán gyermekszülés következtében agytrombózist kapott és még most is ápolást igényel.

Jól eső érzéssel említem meg, hogy az orosz parancsnokságnál tartózkodó két tiszt és a 6 legénységi ember velünk eddig emberségesen bánt. Biztosítottak engem, mint

„bátyuskát” , hogy nem ér semmiféle bántódás, sőt igyekeztek némiképpen rajtunk segíte-ni. Mint érdekes esetet említem meg, hogy az orosz főhadnagyot egyik gyülekezeti tagunk meghívta „kereszt-komának”. A főhadnagynak reggel említettem, hogy a gyermeket én keresztelem meg. Ő azt mondta, hogy tudja és meg akar fizetni a „robotért” . Úgy is tör-tént. Mire az istentiszteletről haza értem, az alsó konyhába egy élő libát küldött be stóla fejében. Máskor egy kövér birkát dobtak be a sertésólba azzal a paranccsal, hogy „öljem meg és egyem meg”. Erre azonban nem került sor, mert szerencsére jött a birka tulajdonosa és elvitte, mire a főhadnagy igen megharagudott, mert nem ölettem meg. Máskor pedig, amikor mintegy 110-120 féléves süldőt hajttatott valamelyik uradalomból a katonaság, kettőt azzal adtak át, hogy az oroszok által elvitt 5 darab sertés helyében tartsam meg.

Amikor azt mondtam, hogy nem fogadhatom el, mert majd ezeknek is jön a gazdája, azt mondták, hogy míg ők itt lesznek, nem tarthat a tulajdonjogra igényt senki sem. Termé-

szetesnek tartom azonban, hogy ha jelentkezik a tulajdonos, vissza kell szolgáltatnom.

A legutóbbi héten pedig a bitangságban talált lovak közül egyet kiválasztottak azzal, hogy az én elvitt lovaim. Helyébe adják és szekeret is adnak hozzá az elvitt szekerem helyett. Azt is érdekességképpen említem meg, hogy az orosz őrmester és egy akkor érkezett orosz tiszt

– végignézték a karácsonyi úrvacsoraosztást és mint pravoszlávok velünk szorosabbnak tartva a kapcsolatot, mint a római egyházzal – beál tak a sorba és fölvették az úrvacsorát.

El nem küldhettem őket; komolyan éltek vele, de a felvétel után rögtön eltávoztak. Azt is megemlítem, hogy a megszál ás után történt első esküvő alkalmával a háznál történt szertartásra kocsin vittek el. A parancsnok végighallgatta a szertartást és az azt követő lako-dalmi ebédnél mellettem ült. A főhadnagy és az őrmester azt is kijelentették, hogy ha so-káig itt maradnak és Hajdúhadházról házasodnak, velem végeztetik az esküvői szertartást.

A főhadnagy az iskolát is meglátogatta. Legelőször Csősz Ferenc igazgatóhoz jött be velem együtt, majd az osztályokat látogatta meg. A gyermekeket megsimogatta, nevüket megkérdezte. Általában véve azt jegyezhetjük meg, hogy ezek az oroszok „jóindulatú gyermekek”, akikkel ha szépen bánnak, a bánásmódot ők is hasonlóan viszonozzák. Viszont olyan is akad köztük nagyon sok, aki még most is – ha megteheti – „zabrál”. De a parancsnokság, ha erről tudomást szerez, nyomban letartóztatja őket és elzáratja. Ezek többnyire frontról szökő kóbor katonák.

Azt is megemlítem, hogy az ideiglenes nemzetgyűlés megalakulása előtt december

15.-én este Hajdúhadházra érkezett dr. Szilágyi József és dr. Vajda Benő. A kommunista párt titkárával: Koffler Ferenccel együtt este 7 órakor bekopogtattak lakásomra, elhivatták a község főbíráját és arra szólítottak fel bennünket, hogy hassunk oda, hogy a kisgazdapárt megalakuljon és a másik 3 párttal együtt válassza meg a nemzeti bizottságot.

A nemzeti bizottság pedig javaslatával választassa meg az ideiglenes nemzetgyűlésre ki-küldendő képviselőt. Én – mint lelkipásztor – nem akartam résztvenni ebben a munkában, azonban úgy a debreceni kiküldöttek, mint a helyi kommunista párttitkár ragaszkodtak

– 41 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e ahhoz, hogy – mint párton kívüli ember – én legyek ennek a helyi nemzeti bizottságnak az elnöke. Mivel azzal nyugtattak meg, hogy a debreceni nemzeti bizottságnak Püspök Úr is tagja, így én is nyugodtan vál alhatom ezt a szerepet – elvál altam azt a megbízatást, hogy Hajdúhadházon a nemzeti bizottság ülésein az elnöki tisztet el átom, a bizottság ülé-

seit megnyitom és bezárom. Ezeken az üléseken én nem döntök és nem szavazok. Szava-zategyenlőség esetén az ügy tárgytalanná válik. Az a kötelesség is én reám hárult, hogy az ideiglenes nemzetgyűlésről visszatérő képviselő beszámolója alkalmából a népgyűlést megnyissam és berekesszem. Ezen a népgyűlésen magyar nemzeti lobogók voltak kitűzve, a falon Kossuth Lajos és Deák Ferenc és Széchenyi István képei függtek. A megnyitó szavak után elénekeltük a Himnuszt, beszámoló után pedig a Szózatot. Bánhegyesi Kálmán, a szociáldemokrata-párt elnöke, a község ideiglenes nemzetgyűlési képviselője beszédét ezekkel a szavakkal kezdte: „Dicsőség a magasságos mennyekben az Istennek, e földön bé-

kesség és az emberekhez jóakarat”.

A helyzet megszilárdulása után lassanként megindult az egyházi élet. A hétköznapi istentiszteleteket a hívek szép számmal látogatják. Vasárnapokon és ünnepnapokon oly szépszámú gyülekezet látogatja az istentisztelet helyet, hogy az iskolai tantermek kevésnek bizonyulnak a hívek befogadására. Olyan gyülekezeti teremre lenne szükség, mely legalább 1000 embert befogadna. A legközelebbi presbiteri gyűlésen ezzel a kérdéssel is foglalkozunk és vagy az illetékes katonai parancsnokságtól igénylünk egy barakot a hajdúhadházi baraktáborból, vagy pedig a nélkülözhető egyházi épületek anyagát fogjuk felhasználni gyülekezeti terem építésére.

Híveink áldozatkészségére jellemző az, hogy mindjárt az első napokban egy

vidpusztai földbirtokos: Botos Antal, aki egyébként hajdúböszörményi lakos – 1000.

pengőt adományozott az egyház szükségeire. Egy aránylag szűkös viszonyok között élő

kisgazda özvegye: özv. Hadházy Lászlóné szintén 1000 pengőt adományozott. A vasárnapi perselypénzadakozás összege átlag 150-160. P. A háromnapos karácsonyi ünnep perselypénzadakozása felül volt 500 pengőn. Kisebb emberek közül is sokan támogatták már egyházunkat 20-100. pengős adományaikkal. Így a hajdúhadházi református egyház már karácsony előtt fizetési előleget tudott adni a szolgálatban álló tanítóknak (rendes tanítóknak 300. P-t, ideiglenesen beosztottaknak 150. P-t).

Istenben bízó hittel nézünk a jövőbe és nem félünk a változásoktól. Aki bennünket így megpróbált és megsegített – meg is fog tartani továbbra is. Áldott legyen a mi megtartó és gondviselő Istenünk, hogy erőt adott a megpróbáltatások elviselésére és további hitet, reményt, kitartást ad a reánk váró munkák elvégzésére.

Hajdúhadház, 1944. december 31.

Molnár Zoltán

református lelkipásztor

– 42 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e Hajdúnánás

Jelentem, hogy a két gyülekezeti lelkipásztor elmenekült. Illyés Péter segédlelkész szolgatársaimmal azóta minden szolgálatot el átunk. Anyakönyvekben nincs semmi kár.

(A 4 legrégebbit a városi iratokkal elvitték Dunántúlra). Lényegesebb kárról nincs jelenteni valóm. A gimnáziumot és a népiskolát rövidesen megnyitjuk.

Hajdúnánás, 1944. november 20.

Apostol Elek

val ásoktató lelkész

Kál ay Imre szolgatársunk, ki a tanyavilágot gondozta, szintén eltávozott. A tanyagondo-zást el átjuk legalább havonkinti egy istentisztelettel, mihelyt az út és fogatviszonyok megengedik.

A pásztor nélküli Hajdúdorogot is gondjainkba vettük. Egy már megtartott adventi s karácsonyi istentiszteleten kívül egy újévit vettünk tervbe s míg a helyzet nem változik az ünnepnélküli hónapokban legalább egyszer átmegyünk. A fuvart vál alja a gyülekezet.

A karácsonyi istentisztelet egyéb áldáson kívül azzal az örömmel járt, hogy a Tedelyen használt s elveszett úrvacsorai kelyhet náluk megtaláltam.

A veszteségek közül főként az úrasztali és úrvacsoraosztáskor használt terítőket emlí-

tem meg, továbbá a kelyheket és az írógépet. A kelyheket a Dalárda tiszteletdíjként kapott kelyheivel pótoljuk.

Jelentem azt is, hogy népiskolánk termeiben folyó hó 11.-én a tanítás megkezdődött.

Mindenféle val ású gyermek jár ide. Egyelőre még nem közelíti meg a régi létszámot. Fő-

ként a ruhátlanság az oka. A régi tanerők közül Mikó József ig., Mikó László, Magi Mátyás, Tóth János, Elek Sándor, Cs. Oláh Miklós, Zsuga Júlia, Apostolné Ember Mária, továbbá Takács Ambrus, Zágonyi Jakab, Szanka Margit nyug. tanítók, Jóna Ilona, Kerekes Éva, Jakab Tamásné, Sipos Róza okl. tanítók, és Veszerényi Béla, Iván Mária római katolikus taní-

tók s Kakucs Imréné Késmárky Gizel a római katolikus val ású ál . tanítónő működnek. E

3 más val ású tanerő osztályában a val ásoktatást el átjuk, a többiben maguk a református tanerők végzik.

Az ORSZ. árvaházat, mivel a kapcsolat a központtal megszűnt, igyekszünk gondozni a lehetőséghez képest. A gyülekezetnek szószéki hirdetés útján már többször ajánlottuk szerető pártfogásába.

Legnagyobb kérdésünk most a városi kezelésben levő egyházi adó ügye. A város a

befolyt adónak kb. 74%-át küldte be eddig ál ami adóként. A megmaradt 26%-ból 17.47 %

volt az egyházi adó a legújabban megál apított kulcs szerint. Többszöri személyes tárgyalás után azonban városunk polgármestere úgy nyilatkozott, hogy míg alispáni, vagy más felsőbb rendelkezést nem kap, nem fizethet ki semmit. Az egyház ál ami adóját is fizetni kel-

– 43 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e lene (8000 P.). Az Alföldi Takaréknak 4.500 P. kamat kellene. Mivel a termény elszámolás, il . a terményár kifizetés sem történt meg, igen nehéz helyzet előtt ál unk. A gimnázium és népiskola városi segélyéből is igen nagy a hátralék, amit máskor így év végén egyenlítettek ki. Ez évben is az egyházi pénztár terhére előlegeztük azokat.

Kérjük azért Főtiszteletűségedet, méltóztassék közbenjárni az alispán úrnál az adófizetés rendezése ügyében. E levéllel egyidejűleg különben az alispán urat is megkeresem e tárgyban.

Hajdúnánás, 1944. december 28.

Apostol Elek

val ásoktató lelkész

Hajdúszoboszló

Református népiskolánk 8 rendbehozott tantermében eddig 304 fiú és 305 leány iratkozott be. Az itthon-levő 19 tanító felváltva tanítja az I-IV. osztályos gyermekeket ezekben a helyiségekben. A fűtésről a temetőkből kitermelt akácfák felhasználásával, valószínűleg az egész téli időszakban gondoskodni tudunk. A 19 itthonlevő tanítónkat múlt évi november hónapról az iskolai pénztár ki tudta fizetni, mivel Hajdúszoboszló város kiutalt 6.000 P

1944. évi rendkívüli iskolai segélyt. Ezt az összeget az iskolai pénztár 1.552.33 P-vel megtol-dotta és így novemberre 7.552.33 P-t kaptak tanítóink, amennyi járt volna nekik a Központi Illetményhivataltól. December hónapra a városi pénztárból kérték tanítóink az Illetmény Hivataltól járó 7.526 P 61 fillér kiutalását, amelyet a Nemzeti Bizottság, nagy vita után, meg is szavazott. Én jobb szerettem volna, ha a város a még múlt évről ki nem utalt, de költségvetésben előirányzott 18.181 P iskolai segélyünket fizette volna ki, amely fedezte volna bő-

ven a január és február havi tanítói járandóságokat. Erre az útra térve nem tudom biztosan, hogy a február havi járandóságunkat a helyi Nemzeti Bizottság Központi Illetményhivatal helyett előlegzi-e, mert arra sincs kilátás, hogy a bentlevő 18.185 P felekezetei iskolai segé-

lyünket a város ki fogja utalni.

Magunk is gondolunk reá, hogy e változások után az egyháznak magának kell összes kiadásait fedezni.

Az egyházi, iskolai épületek rendbehozásával járó költségeket éppen ezért közadakozásból igyekeztünk fedezni, s felhívásunkra be is folyt épületeink rendbehozási költségeire eddig 5.200 P adomány és perselypénz, s a karácsonyi úrvacsora osztáshoz szükséges szentjegyek bevásárlására is több mint 1.000 P-t gyűjtöttünk.

Az új földreform életbeléptetésével netán előforduló változásokra éber figyelemmel leszünk.

Mivel egyházmegyénk esperese és lelkészi főjegyzője eddig általunk ismeretlen helyre menekült, mély tisztelettel kéri egyházunk továbbra is Főtiszteletű Püspök Úr szíves atyai

– 44 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e pártfogását és utasításait. A 3.741/1944. számú püspöki körlevélben foglalt utasításokat figyelemmel kísérjük.

Végül bejelentem, hogy az egyház gazdasági bizottsága január 14.-én kelt ülésében megértvén Főtiszteletű és Méltóságos Püspök Úr felhívását, felajánlotta, hogy a nehéz helyzetben levő debreceni Kollégium részére az 1944. évi még be nem fizetett 500 P segélyt és az 1945. évi másik 500 P iskolai segélyt, Bélteky Lajos lelkész pedig 1944. évre március 3.-án beküldvén már csekk-lapon 60 P Kollégiumi ajánlatát most beküldi együtt az egyhá-

zéval az 1945. évi Kollégiumi segélyét is, vagyis együttesen 1.060 P-t ad át megbízottunk a debreceni Kollégium részére. A tegnapi istentisztelet végén pedig felhívtam a híveket, hogy emlékezzenek meg ők is az Alma Mater szükségleteiről.

Az 1944. évi egyházkerületi járulékából egyházunknak fent van még 672.48 P hátra-léka, amely összeget, ha ez lehetséges, hajlandók vagyunk a három lelkész özvegy február 1. nyugdíj-járuléka kiutalásánál pótlólag elszámolni. 3 özvegy járuléka 442.40 P, pótoljuk 230.08-vel.

Hajdúszoboszló, 1945. január 16.

Bélteky Lajos

lelkész

Nagy megnyugvásunkra szolgált és közönségünkre igen felemelő hatású volt, hogy

Főtiszteletű Püspök Úr és kedves családja szeptember 19.-október 25.-ig a nehéz napokban városunkban tartózkodtak, sőt szíves volt templomunkban is több ízben hirdetni Istennek az igéjét. Ezek a napok és eseményei reánk nézve örökre feledhetetlenek lesznek.

Nagy befolyással volt Főtiszteletű Püspök Úr jelenléte arranézve is, hogy gyülekezetünk lelkész jellegű tagjai őrhelyükön mindvégig megmaradtak. A megszál ás eddigi ideje alatt is végzik lelkipásztori kötelességeiket: Bélteky Lajos lelkész, Fehér János lelkész, Kovács Lajos val ásoktató lelkész és Péter Szarka László segédlelkész. Kénytelenek voltak beosztásuk folytán bajtársaikkal eltávozni: Loós András és Melegh Dániel tábori lelkészek.

A csapataikkal együtt eltávozott: Loós András és Melegh Dániel tábori lelkészeknek segédlelkészi alkalmazásukat gyülekezetünkben visszatérésük után is továbbra is kérem.

Templomunkban az isteni tiszteleteket október 8.-át és 15.-ét kivéve, amikor városunk külső részein nagy harcok folytak minden vasárnap megtartottuk. Az utóbbi időben vasárnap délután, sőt hétköznap reggel is imádkozással és írásmagyarázattal. Különösen a női közönség még az addigiaknál is fokozottabb mértékben látogatja a vasárnapi és hétköznapi istentiszteleteket. A férfiak templom látogatása amiatt kevesebb, mert a katonai hatóság még a vasárnap isteni tisztelet idején is közmunkára rendeli ki őket. Hajdúszoboszló vá-

rosát az orosz katonaság egy napi harc után október 9.-én reggel 8 órakor szállotta meg.

A következő tíz nap alatt amíg Debrecen megszál ása be nem következett közvetlenül a város alatt súlyos harcok folytak és tulajdonképpen ezekben a napokban szenvedett legtöbb kárt városunk és egyházunk a németek ellentámadása folytán behulló gránát és bombalö-

vedékektől. Templomunk, s más egyházi épületeink és iskoláink még annyiban szerencsé-

– 45 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e sebbek voltak a körülöttük fekvő más épületeknél, mert nagyobb mérvű bombalövedékek nem hullottak reájok.

Egyházi és iskolai épületeink a következő nagyobb károsodásokat szenvedtek.

Templomunk ablakai a közelben leeső gránát és bomba találatoktól majdnem kivétel nélkül összetörtek, úgyhogy azok beüvegezésére több mint 1.200 P-t fordítottunk.

Tornyuknak első részét, a feljáró felett, gránát lövedék kb. 2 m2 terjedelemben átszakí-

totta és feljebb is apróbb 10-20 cm átmérőjű rések támadtak rajta gránát találásoktól. Ezeket azonban a rendelkezésünkre álló, tégla, mész, homok és beton felhasználásával rövidesen rendbehozzuk.

Két lelkész-lakásunk csak gránát szilánkokat kapott, azonban ablakaik nagyrésze be-tört. Ezeket is rövidesen helyreállíttattuk.

Kántori-lakásunk tűzfalához közel kb. 1 m távolságban légiakna esett, amely azonban az épület csekély megrongálásán kívül csak a mellette lévő wc-t zúzta össze.

Alapítványi házaink és a temető-őrök lakásai szintén csekély kárt szenvedtek. Az összes egyházi épületek rendbehozására és a szükséges építési anyagok árában 3.528 P-t fizettünk ki asztalos, kőműves, ács, lakatos, üveges és festő számlákra.

Népiskolánk épületénél nagy gyűléstermünk tetőzetét érte bomba találat, amely azt nagyobb mértékben megrongálta. Többi iskolánk épületei csak kisebb bomba és gránát szilánkokat kaptak, amelyektől az ablaküvegek nagy része és a tető cserepek is összetörtek.

Az iskolai épületeknél elvégzett asztalos, kőműves, ács, lakatos, üveges, bádogos és festő

munkákért 2.350 P-t fizettünk ki, míg a felhasznált anyagok értéke 2.210 P volt. Együtt 4.560 P.

Vagyis egyházi és iskolai összes épületeknél a támadások folytán előállott károknak a megszüntetése 8.088 P-be kerültek.

Mivel rendkívüli kiadásokra egyházunk és iskolánk költségvetései fedezettel nem ren-delkeznek, templomi szószékről adakozásra szólítottuk fel gyülekezetünk tagjait, akik meg-

értvén kérőszózatunkat eddig 5.065.53 P önkéntes adományt hordtak össze.

Nagyon megnehezítette egyházunk és iskoláink anyagi helyzetét, hogy a nehéz viszonyok miatt a földbérletek és az egyháziadó tartozások befizetése is majdnem teljesen megszűnt. Egyházközségünk tisztviselőit és alkalmazottait azonban eddig teljesen ki tudtuk fizetni, de tanítóink az iskolai adók átengedése folytán a Központi Illetményhivataltól kapván eddig fizetésüket november és december hónapokra azokat a központi Illetményhivatal nem folyósította, csak az iskolai pénztár tudott nékik tartalékaiból bizonyos összegeket kifizetni. Tanító özvegyeink és nyugdíjasaink részére sem folyósította november 1.-től kezdve az Országos Tanítói Nyugdíjpénztár csekély járandóságukat.

Viszont könnyített 29 ál ásban levő tanítónk helyzetén hogy október hó elején a Központi Illetményhivatal 13.726 P rendkívüli előleget utalt ki, amelyet sikerült még október 7.-én a helybeli postahivataltól felvenni. A nekik járó összeget 25 tanítónk részére azonnal folyósítottuk, míg a 4 távol levő tanítónk részére kiutalt 1.571 P rendkívüli előleget az egyházi pénztárban letétbe helyeztük és mostanáig őrizzük.

A lelkészi nyugdíj pénztárból november és december hónapokra esedékes özvegyi

nyugdíj árulék címen Főtiszteletű Püspök Úr szíves volt az egyházkerületi pénztárból

– 46 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e két hónapra özv. Szabó Antalné részére 337.20 P-t, özv. Gyárfás Sándorné részére 278.80 P-t, özv. Vécsey Arthurné részére 278.80 P-t, együtt: 894.80 P-t kifizettetni. Re-méljük, hogy ez a csekély lelkészi özvegyi járulék a következő január hónapra is utaltatni fog nekik.

Tisztelettel jelentem, hogy összegyűjtöttük az egyházunkat és iskoláinkat ért vesztesé-

geket és károsodásokat.

A szeptemberi hadiesemények megkezdése óta emberekben a háború áldozatai voltak

46 egyháztagunk. Ebből a megszál ás és az első harcok ideje alatt 32 egyént szertartás nélkül temettek el udvarokon, kertekben és a tanyai külsőségekben. A viszonyok rendeződése óta 14 egyént rendes szertartással temettünk el.

Városunk megszál ása rövid harc után október 9.-én reggel 8 órakor következett be.

Megelőző nap október 8.-án a katonaság előljáróság, rendőrség tagjai nagyrészt eltávoztak és a lakosság közül sokan.

Főtiszteletű Dr. Révész Imre Püspök Úr és családjával együtt itt maradtak a lelkészjellegű egyének. A tantestület tagjai közül október 8.-án állomáshelyöket önként elhagyták és ismeretlen helyen tartózkodnak: Angyal Samu, Nagy Irma, Nagy Ferenc, Nagy Tibor és Huszka Mihályné testületi tagok. Egyházunk személyzete és a tantestület tagjai azóta sok megpróbáltatásnak voltak kitéve, lakásaikban, vagyonukban, ingóságaikban, sok károsodás érte őket, főként a szegény lakosság részéről. Egyházunk és iskolánk épületeit a harcok alatt több károsodás érte, amint arról már fent megemlékeztünk, amelyeket azóta igyekeztünk pótolni. Irattárunkat és könyvtárunkat feltörték, s több iratunk és könyvünk hiányzik.

A presbiteri és iskolaszéki gyűlések jegyzőkönyveit is megrongálták, belőle sok lapot ki-téptek. Azonban születési, házassági, halotti és áttérési anyakönyveink teljesen épségben megmaradtak a hozzájuk készített betűsorosokkal együtt, 30 kötetben.

Feltörték azonban az úrvacsorai felszereléseket tartalmazó erős megvasalt ládát és ab-ból a következő nagyon értékes tárgyak hiányoznak:

1 darab kisebb láda

1 darab 1748-ban készült kehelynek a teteje

1 darab aranyozott kehely, mely a hajdúszoboszlói Városi Dalegylet tulajdona volt 3 darab nagy kenyérvágó kés

1 darab kék bársony terítő 1858-ból Karácsony Sára adománya

1 darab piros bársony terítő aranyozással 1872-ből Kis Mihály ajándéka

1 darab kék bársony terítő 1891-ből Karacsné Császi Mária ajándéka

1 darab úrasztali korlát terítő piros bársonyból arany széllel

18 darab kisebb-nagyobb hímzett abrosz és terítő az úrvacsora osztáshoz

1 katonai urvácsorai felszerelés, melyet Loós András tábori lelkész helyezett le az egyháznál megőrzésre.

Különösen a gazdag aranyhímzésű bársony terítő ma már szinte pótolhatatlan.

Az ezüst keresztelési készletünk teljes épségben megmaradt. Ellenben jó lelkű híveink beadtak a katonák által elhagyott ón boros kannát, mely a felirat szerint a szeghalmi református egyház tulajdona volt és egy aranyozott kisebb méretű úrasztali poharat. Mózes Anikó Hajdúszoboszlóra menekült székely úri leány pedig egy Maros menti díszes pi-

– 47 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e ros hímzés úrasztali terítőt adományozott, melynek az értéke legalább is 3-400 P lehet.

Az Országos Református Jóléti Társulat pénz beszedője a Debreceni Gazdák Biztosító Intézete vezetőjének a tanácsára megkezdte a tagoktól a temetkezési járulékok beszedését, amelyből eddig kb. 1.000 P gyűlt össze. Ezt, és a tovább befolyó összeget utasításom szerint az Egyházi Pénztárnál helyezi letétbe további intézkedésig. Kb. 8oo tagunk közül többen elhaltak szeptember hónap óta, azonban a temetési segélyeket a Debreceni ORJÓ vezető-

ség utasításának megérkezéséig a befolyó összegből nem folyósítjuk.

Tisztelettel jelentem, miszerint a lelkészek nem vesznek részt a politikai pártakciókban, elnökségeket nem fogadnak el. Bélteky Lajos lelkész mindössze a tiszteletbeli elnök-séget fogadta el a Független Kisgazda párttól, amelynek 1930. évi megalakulásától országos keretben egyik alelnöke volt. A nemzeti bizottságban mint párton kívüliek helyet foglalnak Bélteky Lajos és Fehér János lelkészek, s Görög Sándor és Domokos Sándor tanító. Sőt Domokos Sándor tanító a debreceni Ideiglenes Nemzetgyűlésbe is beküldetett a helybeli Nemzeti Bizottság által, mint a hajdúszoboszlói munkásságnak a megbízott képviselője.

Nagy megnyugvásunkra szolgál az az értesítés, hogy Főtiszteletű Püspök Úr intézi ideiglenesen a Tankerületi Főigazgatói és Tanfelügyelői hivatalok ügyeit is. Bízunk benne, hogy ez a mi iskoláinknak is csak előnyére szolgál.

A hajdúszoboszlói Református Népiskolákról Görög Sándor igazgató-tanító jelenti, miszerint a rendbehozott üvegezéssel és kályhákkal el átott 8 tanteremben az 1-2-3-4 fiú és leány osztályok tanítása 1944. november 16.-án megkezdődött és ott a régi tanterv szerint azóta rendben folyik a tanítás.

December 23.-ig az egyes osztályokban a kb. 1.600 minden napi tankötelezett közül következő létszám iratkozott be:

I.osztály: fiú 70, leány 77, összesen: 147

II. osztály: fiú 63, leány 46, összesen: 109

III. osztály: fiú 74, leány 83, összesen: 157

IV. osztály: fiú 61, leány 68, összesen: 129

Az aranyszegi református tanyai iskolába beiratkozott 24 növendék. Összesen tehát 566 gyermek.

Beíratási díjakból befolyt az egyház pénztárába 252 P.

Hogy a mindennapi tanköteles gyermekeknek majdnem 2/3-a odamaradt, annak oka

főképpen a ruha és a lábbeli hiányban keresendő, mert a szülök még a most már jól befű-

tött tantermekbe sem hajlandók gyermekeiket a hideg idő beál tával elküldeni.

Nagy nehézség a tanításnál a tankönyv és a tanszerek hiánya is.

Iskolai irkákat, füzeteket és írószereket az egyház hozatott ki Debrecenből 151.20 P

értékben a jótékony alapítványok kamatainak terhére.

Az 5 református tanyai iskolából kettőben a tanítói ál ás pályázó hiányában nincs be-töltve, egy tanító katonai szolgálatot teljesít, egy fiatal tanító pedig elmenekült. Így csak egy tanyai iskolában tudtuk a tanítást megkezdeni.

A tantestület tagjai közül november 16.-ig szolgálattételre jelentkeztek a következők: Görög Sándor igazgató, Márton Antal, Tatár Antal, Keresztury Sándorné, Görög Sándorné, Kovács Lajosné, Huszti Elek, Kigyós Sándor, Bal a Margit, Csanády Róza, Iványi

– 48 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e Antalné, Korpos Zsófia, Domokos Sándor (ki a közélelmezésnél van megbízva) és Dávid László Aranyszeg tanyai tanító.

Mint kisegítő gyakorló tanítók önként jelentkeztek az itthon tartózkodó: Bánszegi Laszló és Végh Sándor most végzett ál ás nélküli okleveles tanítók, továbbá Rácz Antal szamosújvári református kántortanító és Török Eszter ál ami tanítónő, akik fizetést ezért nem kapnak.

Katonai szolgálatot teljesítenek 1944. október 8.-a előtti időről Cseke Antal,

Keresztury Sándor, Tóth Imre, Tóth Kálmán, Galánffy András, Kolozs Sándor, Jónás Lajos, Pál János és Melegh Tibor, összesen kilenc tanító.

Kályhákkal és fűtőanyaggal az iskola nyolc tanterme, igazgató irodája, tanítói szobája és szolga lakása február végéig el vannak látva. Az orosz katonai parancsnokság utalt ki iskoláink részére 4 szekér kőszenet, az egyház 5 temetőjéből pedig eddig több mint 100 q akácfát termeltünk ki, vágattuk össze és raktároztunk el felekezeti iskolánk részére. Sőt még az Állami Polgári Iskola fűtésére is 24 q 42 kg akácfát tudtunk köl-csönképpen átadni. Emellett egyházunk hivatalainak a fűtőanyag szükségletei biztosít-va vannak.

Nagyon kívánatos volna azonban, ha a tantestület havi járandósága minél előbb

folyósíttatnék a Központi Illetményhivatal részéről, minthogy azok fedezésére az egész 1944. évi iskolai adó kivetésünket áttettük az állami adóhivatalhoz beszedetés végett és így nagyon elég, ha a hiányosan befolyó iskolai földbérlet jövedelmek a dologi kiadásokat fedezni tudják. A várostól járó rendkívüli iskolai segélynek is eddig majdnem csak harmadrészét kaptuk meg, mindössze 6.000 P-t, a többinek a folyósítását azonban a közel jövőben még csak megígérni sem tudja az ideiglenes városi vezetőség.

Az úri szentvacsora kiosztását újborra, vagy a reformáció emlék ünnepélyén nagy

sajnálatunkra nem tudtuk eszközölni. A közönség óhajtására a karácsonyi szent ünnepekre megkíséreljük az úri szentvacsora kiszolgáltatását. A szentjegyek úgymint: ke-nyér és a szükséges bor beszerzése több mint 1.600 P-be került, amely nagy összegnek az előteremtése végett már az úrvacsora osztás előzetes meghirdetése alkalmával igyekeztünk a híveket minél jobban felbuzdítani. Az adakozás e célból megindult, s mivel most ünnepi legátust sem kértünk, hanem a lelkészek maguk végzik az összes ünnepi szent szolgálatokat és így elmarad a legátus részére való adakozás és perselypénz gyűj-tés, a karácsony ünnepén befolyó összes perselypénzeket és adományokat a szentjegyek beszerzésének a nagy költségeire próbáljuk fordítani. Reméljük, hogy e célból megindított mozgalmunk is megfelelő sikerrel fog járni és az ünnepek alatt a szükséges pénz összegyűl.

Örömmel tudatom, hogy az ünnep első napi úrvacsora osztás szertartását semmi

nem zavarta meg. Az előre nagy költséggel beszerzett jó minőségű tiszta bort sikerült megőrizni, kiosztani és kenyereket is süttettünk.

A nők padsorai zsúfolva voltak, ellenben a férfiak oldalán csak az elaggott, öregek és a gyermek ifjak ültek, mert a nagy kiterjedésű hajdúszoboszlói repülőtér gyors meg-

építése végett még a környékbeli Kaba, Nádudvar, Szovát, Tetétlen, Földes községek igáját, több száz embert vele és innen helyből a fogatokon kívül a l6-70 éves férfi lakos-

– 49 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e ságot karácsony első és második napján is szükség munkára szedték össze. Alföldi rossz szokás szerint a közönségnek legalább fele része eltávozott e nehéz időben is az úrvacsora osztás e1ő1, de még így is 69 férfi mellett 523 nő járult az Úrnak szent asztalához.

A szentjegyek beszerzési költségének a fedezésére sikerült az ünnepnapok alatt 611.02

P templomi perselypénzt és 292.-P adományt, összesen: 903.02 P-t összehozni s mivel 20 liter bort D. Szabó Antal cipész mestertől természetben kaptunk ajándékba, a megmaradt bor értékesítésével az 1.600 P beszerzési költség a szent jegyeknek teljesen fedezve lett. A hiányzó úrasztali abroszokat is kölcsön adták jótékony asszonyaink az ünnepekre, a Lorántffy Zsuzsanna Református Női Biblia Kör pedig a buzsáki hímzésű, tagjai által készített, asztal-futókat adta oda az úrasztala korlátjának a felterítéséhez.

Itt is bejelentem, hogy 1.420 kg súlyú nagy harangunkat hadi célokra még 1944.

július 19.-én leszerelték és elszállították, amelynek beszerzési ára 1923-ban 448 q búza volt, 40 P-s mai egységárban tehát, 17.920 P értékű.

A 8 km távolságra eső hajdúszováti egyház lelki szükségleteit, legalább is ünnepnapokon a hajdúszoboszlói lelkészi kar látja el.

Nagytiszteletű Bartha László esperes úr hol létéről szeptember utolsó napjai óta semmit nem tudunk. Pedig az őszön megújított földbérleti szerződések és három új alapítvány alapító levelei szeptember hónapban mentek be hozzá egyházmegyei megerősítés végett. Azonban ha elvesztek volna is szerencse, hogy az azokat név szerinti szavazással egyhangúlag elfogadott presbiteri határozatok megvannak, a földbérlők ezeknek az alapján fizetési kötelezettségűnek eleget tettek.

Utolsó presbiteri gyűlésünk 1944. augusztus 19.-én volt a városháza gyűléster-

mében, éppen légiriadó alatt, és így elég izgatott hangulatban. Ezért a kevésbé fontos ügyeknek további elintézésével az egyház gazdasági bizottságát bízták meg. Ennek alapján a gazdasági bizottság intézkedik is a felmerült ügyekben.

A városi menekülőkkel együtt dr. Márton Gábor polgármester főgondnok is el-

távozott városunkból október 8.-án városunkból. Azóta mint elnöklő lelkész egyedül intézem az egyház ügyeit, s írom alá az utalványozásokat, melyekről utólag teszek gazdasági bizottságnak jelentést.

Részvéttel hozom Főtiszteletű Püspök Úr tudomására, hogy a várunkban lakott

testvérének özv. Szalay Józsefné úrnőnek a közlése szerint, a Hajdúszoboszlóra menekült Kiss Lajos nyugdíjas magyarói lelkész és esperes innen betegen Debrecenbe szál-líttatván a Horthy Miklós kórházban október 12.-én meghalt, s mivel hozzátartozója a még akkor Debrecen alatt folyó harcok miatt nem tudott jelentkezni, a debreceni köztemetőben október 17.-én szegény jogon eltemettetett. A háború borzalmai ilyen szomorú véget juttattak az Úr érdemekben megőszült s megfáradt öreg szolgájának.

Még több erdélyi menekült család lakik Hajdúszoboszlón, közötte Szász Imre

görgényszentimrei református lelkész családjával együtt. Ezeket tüzelőanyaggal ameny-nyire teheti a mi egyházunk segélyezi.

Szertartás nélkül a harcok közben eltemetett halottakról külön gyászistentisztelet keretében emlékeztünk meg névszerint is, amint azt a püspöki kar 1942. október hó 10.-én kiadott pásztorlevélben a hősihalottakról elő méltóztattak írni.

– 50 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e Azonban mindezen megpróbáltatásaink között eszünkbe jut a sokat szenvedett Jóbnak ama megnyugtató szava: Ha már a jót elvettük Istentől, e nyomorúságot nem szenvedjük-e el? (Jób 2:10)

Istentől megáldott nyugodtabb újesztendőt kívánunk Főtiszteletű és Méltóságos Püs-pök úrnak, kedves családjának és az egyházkerület nagyérdemű vezetőségének.

Hajdúszoboszló, 1944. december 27.

Bélteky Lajos

lelkész

Hajdúszovát

A harci cselekmények következtében Hajdúszováton 12 ember vesztette életét, köztük 11 férfi és egy nő. A lelkipásztor 1944. október 9.-én menekült el a községből. Erdős Károly igazgató tanító 1944. október 8.-án, Gaal Zsigmondné Márkus Ilona 1944. ok-tóber 7.-én hagyták el Hajdúszovátot. Nevezettek közül Erdős Károly 1945. májusában a Dunántúlról, Gaal Zsigmondné pedig 1945. június 14.-én Csehországból hazatértek ahol igazolásuk után megkezdték a tanítást. A Gábor András lelkipásztor mind a mai napig nem érkezett vissza.

Az iskolai tanítás november 15.-én kezdődött meg az itthon maradt tanítónők

és tanítók illetve segéderők bevonásával. Gyülekezeti istentiszteletet december elején kezdték meg. Fehér János hajdúszoboszlói lelkipásztor járt át vasárnaponként és tartott délelőtt istentiszteletet az úgynevezett „Tasnády iskola” összenyitható termeiben.

A templomban ugyanis nem lehetett istentiszteletet tartani, mivel az ablakok hiányoztak. 1945. január 22.-én rendelte ki püspök úr helyettes lelkészül az egyházközségbe Benkő Károlyt. Azóta van ál andó lelkészi szolgálat. Az egyházi élet gyakorlását semmiféle külső erő semmilyen formában nem akadályozta sőt a Nemzeti Bizottság és a politikai pártok egyenesen támogatták azt.

Az egyházközség anyagi vesztesége tetemes. A templom tornyát több telitalálat érte és az romokban hever. A templom ablakai mind betörtek, csak húsvétra sikerült legalább részben úgy beüvegezni, hogy a templom használható legyen. A templom egyéb részei (bejáratok, tetőzet) is megrongálódott. Nagyobb rongálódás érte a lelkészlakot is, noha ideiglenesen részben lakható. Kisebb rongálódások érték az iskolaépületeket is.

Az orgona súlyos károkat szenvedett. Sípjait mind szétrombolták, letöredezték, billentyűit elpusztították illetve súlyosan megrongálták. Elpusztultak az összes úrasztali terí-

tők több irodai berendezési tárgy székek lócák stb. elvesztek, az irattár teljesen szét van dúlva itt is tetemes hiány jelentkezik. A parokhiális könyvtárban is hiányok észlelhetőek de pontosan meg nem ál apítható, mivel a könyvtárjegyzék is elveszett. Több értékes régi keletű születési, esketési és halálozási anyakönyv értesülésem szerint tűz martalékává vált. Mindezekhez hozzájárult a földreformtörvény rendelkezései folytán az egyháztól

– 51 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e kisajátított 99 hold 215 négyszögöl földbirtok. De lélekkel mindenen keresztül lehet vé-

szelni, lélek nélkül pedig minden hiábavaló.

Hajdúszovát, 1945. szeptember 20.

Benkő Károly

helyettes lelkész

Nádudvar

Az 1944. évi októberi s az azután lezajlott eseményeket így írta le Kiss György nevű atyánkfia 132. sz. alatti lakos, maga feljegyzésében:

Október 7.-én feleségem a templomból kijövet találkozik a lelkipásztorral a városháza ka-puban, hol is ott állott Biró J. községi főjegyző, ki így szólott a lelkipásztorhoz: „Na Jóska, össze pakoltál-e?” Felel rá: „Minden kész.”

Október 8.-án vasárnap megyek a templomba, de nem harangoznak. Nincs senki az

egyházi irodában. Megyek a paplakba, egy kis lányka mondja, hogy az éjjel mindnyájan elmenekültek, mind a három pap és családjaik is. Én fent maradtam (tudniillik a templom környékén) mert a helyzet izgatott volt. A kör előtt sokan voltunk, de senki semmit nem tudott. Bent a városházán nem volt senki. Később jött a szomszéd ál ami iskola igazgató, ki is a megalakuló nemzetőrség parancsnoka lett. Első intézkedése az volt, hogy a kocsmákat le kell azonnal zárni, mert a jelenlevők között is sok volt már a részeg ember. Engem is befogtak ott a bizottságok tagjaként, de mert láttam, hogy itt mindenki részeg, kikerültem minden megbízatást. Csak a postán voltam szétnézni (ahonnan a személyzet elmenekült) egy bizottsággal, de azok is részegek voltak s így otthagytam őket.

A csendőrség jött Püspökladány felől 9-10 óra tájban. Azt mondták, hogy már ott bent vannak az oroszok. 10 órakor innen is elmentek a csendőrök mind. 11 órakor valaki azt mondta, hogy még Nagybajomban sincsenek bent az oroszok. A harangot meghúzatták, hogy a lakosságot lecsil apítsák, mert kezdtek sokan menekülni Balmazújváros felé. A né-

metek mind arra menekültek, miután a határban elhelyezett petróleum és benzin készleteiket felrobbantották. (A község határában német repülőtér volt.) Délután én nem mentem fel a piacra, már ki voltak küldve a falu szélére az oroszokat váró bizottságok úgy mint Pálfi Antal (első háborúban orosz fogoly, felesége is orosz származású), Molnár Jenő (banktiszt-viselő), Famin (első háború után itt maradt orosz hadifogoly, szabómester) és egy másik.

Kaba és Szoboszló felé szintén 2 megbízott, hogy ha jönnek befelé (az oroszok): fogadják őket.Délután 2órakor érkeztek be az első partizán csapatok. Molnár József, volt községi pénztárnok udvarán találtak egy német katonát. Agyon lőtték. A faluban összeszedtek még 14 német katonát, akiket a város istállója udvarán a trágya csomó mellett lőttek agyon. Ott is voltak temetetlenül 5 napig. Délután fél négykor özönlöttek befelé a faluba mindenfelől.

– 52 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e Reggel tovább mentek Szoboszló felé (t.i. 9.-én). Körülbelül 6 hadosztály vonult keresztül. Reggel 8 óra tájban megjelentek a német repülőgépek és bombázni kezdték az elvonuló csapatokat és a községet. Ekkor találtak el a bombák vagy 20 házat és a templomunk is majdnem áldozatául esett. Alig 50 cm-re csapódott mellé egy bomba (a déli fal előtt) egy másik az egyházi irodától 3 méternyire a templom udvarán. A lelkészlak udvarára is esett bomba, valamint a torony körül is több bomba esett a Kösi-be (folyóba). Ott lecsapott egy orosz katonát is, a dr. Ludány Miklós udvarán is lecsapott 5 katonát. Itt az oroszok sok német repülőgépet lelőttek. Este felé a község fölött csapott össze 2 orosz és egy német re-pülőgép, de a német a felhőbe felszökött és elmenekült. Láttuk, amikor a német repülőgépet lelőtték és a pilóta ejtőernyővel elmenekült, de mire földet ért, lelőtték.

Az oroszok estére mind elvonultak, úgy hogy egész éjjel félelmetes csend lett a nagy zűrzavar után.

Másnap tizedikén reggel elindultam, hogy felnézek (t.i. a piacra). Amikor a főuccára kiértem, jött 4 német repülőgép. Ledobott kettő egy-egy bombát. De mert nem lőttek rájuk, a másik kettő már nem is dobott bombát a falura, elmentek. A nap folyamán többször megjelentek, de nem volt mit bombázni.

Felmentem a községházához, a templomhoz. A csőcselék már megkezdte a maga utá-

latos munkáját. Fosztogatott mindenfelé, mert senki se szólott a dolgukba. Szétnéztem a templom körül. Még a templom sértetlen volt, ajtaja bezárva. Megál tam mellette és imádkoztam. Már akkor a paplakásból hordták kifelé a bútort és ágyneműt.

Szerdán 11.-én nem történt semmi, csak a nép fosztogatott. Este jött vagy 10 német tank a községbe és 12.-én reggel már német posztok állottak őrt minden ucca végén a főuccán.

Felmentem újra, ki akartam a templomot nyittatni, hogy istentiszteletet tartsunk, de az emberek kinevettek. Azonban többen mondták, hogy csak menjünk imádkozni. De mire a harangozót megleltem, aki az óvóhelyen volt, azt mondta, hogy a templom kulcsa a kurá-

tornál van. Oda is elmentem, de már akkor megélénkült a harci zaj. Jöttek a repülőgépek, bár nem bombáztak, de nagyon zajongtak. Így a templom kinyitásából nem lett semmi. Én pedig azt akartam, hogy az ablakokat kinyitjuk és azokat kikötjük, hogy az esetleges légnyomás be ne nyomja az üvegeket. Hazafelé jövet találkoztam egy asszonnyal, ő mondta, hogy a kasszák az egyháznál fel vannak robbantva, a könyvek szét vannak szórva és az ott maradt két palást a sárba van taposva. Ez az asszony mondta a férjének, hogy vigyék el a palástokat, de férje azt mondta, hogy ha a gazdájának nem volt rá gondja, ő sem tartja érdemesnek felvenni, hadd vesszen.

Pénteken 13.-án jött a sok német mindenfelől. Láttam, hogy hordták kifelé a német katonák a házakból a párnát, paplant, dunyhát, baromfit, egész bödön zsírt, kövér malacot.

Rakták az autóra s vitték el, hogy ne maradjon az orosznak. A rendek zugon egy kristályos fül hallgató rádiót, amelyiken reggel azt a hírt közölték, hogy Arad, Makó, Szentes, Szeged orosz kézen és 40 hadosztály közeledik Nagyvárad és Füzesgyarmat felé előre. Ezt tartóztatta fel a nálunk felsorakozott német haderő 5 napig, míg Debrecen alól Pest felé elvonult a német tábor. A Debreceni és Pest közötti műutat védték. Ezek után csak félelemmel teljes napok és éjszakák következtek. Ál andóan az óvóhelyen kellett tartózkodni, mert a repülők működtek s éjjel a német katonák fosztogattak. A Bánom gát vége tele volt német katonák-

– 53 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e kal. Bátyám háza mellett volt felállítva a 30 és feles mozsár, 10 lépésre a háztól egy 21 cm-es és előbb a közben egy 21 cm-es löveg állott.

Hétfőn 16.-án és kedden nagy harcok voltak Kabán. A németek erőssen védték az út-vonalat s szerdán (18.-ra) virradóra borzalmas ütközet volt. 17.-én már a templomunk is megsérült. Ágyúgolyót kapott, amely borzalmas rombolást vitt véghez benne. Egész éjjel nem aludtunk. A németek menekültek és közben raboltak. 18.-án reggel már nem volt a faluban német. 10 órakor jöttek az orosz előőrsök. De már ezek rendesebb katonák voltak, mint a 8.-i partizánok.

Ismeretlen egyének ekkor törtek be a templomba, szétrombolták az orgonát, eltűntek az úrasztalához való terítők, az 5 ezüst kehely, amelyből négy darab az egyik polgárasz-szonyhoz került, ahol is bort ittak belőle. Ezt mikor az asszony meglátta, sírásra fakadva csókolta a kelyheket. Ezeket ott is hagyták nála (karácsony első napjának reggelén kerültek vissza az egyházhoz s a hívek már ebből itták az úrvacsorai bort).

A 18.-tól 22.-ig terjedő 5 nap a megszál ással telt el. Hétfőn 23.-án ötvened magammal marhákat és juhokat hajtottunk Püspökladányba. Este érkeztünk Bárándra. Ladány össze volt lőve, Bárándon le volt égve a református templom tornya.

24.-én reggel szépen harangoztak a bárándi katholikus toronyban, a templomban

pedig istentisztelet volt, mivel onnan a plébános nem szökött meg.

Bárándról hazafelé indultam a kabai legelőn toronyegyenest. Láttam még a sok temetetlen orosz hallottat. Kabára érve hallottam, hogy ott maradt a jegyző is, a pap is, szóval az egész előljáróság. Nem is lett olyan nagy rendetlenség és fejetlenség, mint nálunk, bár ott öt napon keresztül folyt a harc és nem volt egy ház sem, amely épen maradt volna. Sok volt a polgári hallott is.

Kaba és Nádudvar között a vasút végig állott kocsival. Ezek mind ki lettek rabolva.

Az embernek fájt a lelke, ha látta ezt. 25.-én felmentem a templomig. Láttam, hogy az ajtajai nyitva vannak, az egyház és a lelkészi lakás is tárva-nyitva. Minden irat és bútor széttörve és széthányva hever mindenütt. Üvegcserepekben mentem a templomban. Telve volt papírokkal és vízzel, mert az eső folyton esett és mindenütt beázott, mivel a tető

olyan volt, mint a rosta.

Nem tudtam semmit kezdeni. Sírtam és imádkoztam. Láttam az Úrnak bűntető ostorát.

26.-tól 2 hétig robot munkára jártam 15-öd magammal s így nem járhattam fel szétnéz-ni. Időközben megindult a község élete, 3 kommunista érzelmű ember állott a község élére.

November 12.-én délután felmentem 26-od magammal a templomba és nagy sírással

tartottuk meg az istentiszteletet, pap nélkül az Ezékiel 34:11-16 versei alapján. Ezek után a hír eljutott az előljárósághoz ki is a templomot bezáratta és a kulcsokat magához vette.

Mi akkor elhatároztuk, hogy 16.-án ismét tartunk ott istentiszteletet és ha lehet, harangozással, de a közbejött akadály (az előljáróság betiltotta) nem lehetett. Találkoztam az egyik előljáróval és kérdeztem tőlle, hogy miért záratták be a templomot, hisz az orosz katonák megmondták nekem, hogy szabad az istentisztelet mindenhol és bármikor, ők nem tiltják ezt.

Ekkor azt a választ kaptam, hogy még nagyon korai a dolog, majd ők szólnak felőle, mikor az ideje eljő.

– 54 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e November 19.-én gyűlés volt a városháza udvarán. 28.-án kedden fel lettem idézve az előljáróságra harmadmagammal (Kiss István kurátorral és Danka Lajos építőmesterrel).

Röviden azt a parancsot kaptuk, hogy a megsérült templomot használható ál apotba kel hozni. A szükséges anyagot, ami csak van a készletben ők rendelkezésünkre bocsátják. Én ezt megköszöntem és elmentünk felbecsülni a kárt. A mester azonban azt mondta, hogy amíg a romok el nincsenek takarítva, nem tud semmit mondani. Tehát hozzá fogtunk a romok takarításához. Közben ál ványozni kellett a templomban, ez megtartott egész hétig.

Akkorra már az anyag nagyon megritkult a községháza udvarán. Már élelmesebb emberek széjjel osztották maguk közt a bomba károsult házak részére. De azért, ami a legfőbb: a gerendázat, szarufák s a legszükségesebb deszkaanyag csak előkerült. Csak a szegekben szenvedtünk nagy hiányt. Az ócska szegeket mind kiszedtük, mégse lett elég.

A tetőzetet kátrány lemezzel vontuk be a bádog alatt. A templomban lévő 15 ablak közül egy sem volt ép. Amikor a romok eltakarítattak s a tetőzet megjavíttatott, jelentettük az előjáróságnak s kértünk anyagot az ablakok üvegezéséhez, és bedeszkázásához. Az lett a felelet, hogy meg van vizsgálva a templom és egy évig kibírja. Nem dől össze. Elmehetünk.

De én nem nyugodtam bele, mert még nem volt használható ál apotban. Az idő meg erősen közelgett karácsonyhoz. Mi lesz itt? Mindenki, még az is, aki sohase járt templomba, mindenkor csak azt kérdezte, lesz e már istentisztelet karácsonykor? Imádkoztam. Felírtam egy kis cédulára: felkérjük a híveket, hogy adományozzanak a templom szükségére ablaküveget és szegeket. Megindult a munka az egyház körül. A betört üvegeket is számításba vettem.

Isten és a hívek segítségével 184. ablakkarikát Molnár Ferenc asztalossal becsináltattam, a felső cirádás ablakokat pedig bedeszkáztattam. Ezért az előljáróságtól megrovást is kaptam, mert egy olyam munkát kellett végrehajtanom, amit másnak nem volt szabad csinálni, csak nekem, meg a kántornak, esetleg a presbitereknek. De ezek nem jöttek soha segítségre.

December 17.-re be lett fejezve (a templom ideiglenesen tatarozása) az előljáróságtól megvizsgálva. Ekkor még azt a parancsot is kaptam, hogy még ki is kell a templomot súrolni. Tehát ehhez is hozzáfogtunk. 17.-én gyűlést hozott össze a református iskola igazgatója és a presbitérium úgy határozott, hogy az ünnepi istentiszteletet meg kell tartani. Kérjük meg a püspök urat, hogy küldjön nekünk papot az ünnepekre. Az előljáróság vál alkozott, hogy ő ezt majd elintézi. Az előljáróság be is ment Debrecenbe. 18.-án kért is papot.

A püspök úr utasította Bélteki szoboszlai lelkész urat, hogy 3 papjából lássa el a nádudvari gyülekezetet a karácsonyi és az újévi ünnepeken. De míg az előljáróság a debreceni állomáson tartózkodott, futár jött hozzájuk a püspök úrtól azzal az izenettel, hogy Kabán lakik bizonyos Kiss Antal missziói lelkész, és ha csak lehetséges, azzal jöj ünk érintkezésbe, mert ő úgyis ráér és közelebb van, mint a szoboszlai. Az előljáróság ezt szerdán december 20.-

án hozta tudomásunkra. Ekkor én elindultam Kabára.” – Eddig tart Kiss György atyánkfia feljegyzése.

Kiss György atyánkfia hozta magával a református iskola igazgatójának levelét, melyben a presbitérium nevében kér, hogy az október 8.-a pásztor nélkül való nyáj vezetését vállaljam el.

December 23.-án jött értem a nádudvari előljáróság fegyveres őrrel is el átott fogata. Bú-

csút mondtam családomnak, amit a legnagyobb bizonytalanságban hagytam Kabán, azok-

– 55 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e ban a napokban. Egyenesen a községházára mentem s megköszöntem az előljáróságnak azt a buzgalmát, amelyet az itteni egyházi élet megindítása érdekében kifejtett. A községi előljáróság kérdésére leszögeztem, hogy politikai párthoz sohasem tartoztam s ezután sem akarok tartozni. Egyedül a mindeneket átfogó krisztusi szeretet jegyében óhajtok dolgozni pártpolitikától mentesen.

December 23.-án délután tartottam az első istentiszteletet a templomban.

Másnap 24.-én karácsony első napján zsúfolásig megtelt a templom, nagyrészt köny-nyező hívekkel.

December 27.-én nevezett ki a püspök úr helyettes lelkésznek Nádudvarra s fogtam a romokon a lelki és anyagi építés nehéz munkájához. A szemétként kihordott egyházi levél-tárt levelenként szedtem össze és hordtam be.

Híveink áldozatkészségéből bebútoroztattam a lelkészi irodát, ahol idejövetelemkor a rendetlenségben és szemétben csak egy háromlábú rossz karszéket találtam.

Hogy a romokon megindulhatott a viszonyokhoz mérten rendesnek mondható egyhá-

zi élet, azért az én buzgalmam s híveink áldozatkészsége mellett is egyedül Istené a dicsőség.

Kiegészítésül közlöm az 1944. októberében elmenekült egyházi tisztviselők névsorát.

1944. október 8.-ra virradó éjjel eltávoztak egyházközségünkből: Madarász József lelkipásztor családjával, Nagy Balázs Dezső hitoktató családjával, Tót Gábor segédlelkész, Tóth Andor tanító, családja itt maradt. Nádor János tanító (nőtlen), Tenyeiné Horogh Ilona taní-

tónő családjával, Biró József presbiter, községi főjegyző családjával. Presbitériumunk többi tagja helyén maradt.

A bevonulás és megszál ás hónapjaiban a hadműveletek következtében meghalt 19 református polgári egyén. Ebből kettő idegen illetőségű. A halál okai: bombatalálat, lőfegyver golyó okozta sérülés, gránáttalálat, szerencsétlenség (szétszórt robbanó szerek miatt).

Nádudvar, 1945. szeptember 27.

Kiss Antal

helyettes lelkész

– 56 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e Az őszi hadműveletek alkalmával a nádudvari református egyházat a következő

károsodások érték az épületekben

Érték

S.sz.

Megnevezés

Egyenként

Összesen

P.

f.

P.

f.

1.

L

11 azaz (tizenegy) négy- 12

-

132

-

zetméter. 4.160 cm2

E

üveg

2.

L

5 (öt) darab ablakszárny 20

-

100

-

3.

K

9 (kilenc) m. lefolyócsa- 3

20

28

80

torna

É

4.

7 (hét) m. nyílt csatorna 3

20

22

40

S

5.

1 (egy) bélelt ajtó a mo-

120

-

Z

sókonyhán. 2 m magas

1 m széles

I

6.

1 (egy) bélelt nagyajtó

140

-

a gondnoki szobában.

H

2 m 20 cm magas 1m

széles

7.

I

5 (öt) m2 falterületen 5

50

27

50

rombolás

V

8.

1000 (ezer) cserép a te- 55

-

55

-

A

tőzeten 22 négyzetmé-

ter

9.

T

1 (egy) nagy öntött vas- 130

-

130

-

kályha csővel a gondno-

A

ki irodán. 1 ½ hosszú 60

L

cm átmérőjű

10.

1 (egy) kalor kályha 130

-

130

-

O

csővel lelkészi irodán.

1 m magas 60 cm átmé-

K

rőjű

11.

2 (kettő) sárga rézki- 10

-

20

-

lincs a tanácsterembe

– 57 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e 12.

52 azaz (ötvenkettő) 12

-

264

-

négyzetméter 7.500

L

cm2 üveg

E

13.

9 (kilenc) m lefolyó csa- 3

20

28

80

L

torna

14.

K

8 (nyolc) m nyílt csa- 3

20

25

60

torna

É

15.

6 (hat) darab különböző 20

-

120

-

S

ablakszárny

16.

Z

8 (nyolc) darab ajtóki- 22

-

176

-

lincs és zár

I

17.

2 (kettő) ajtóretesz

8

-

16

-

L

18.

10 (tíz) darab ajtókulcs 4

-

40

-

A

19.

1 (egy) darab sparhelt 5 85

-

85

-

K

m kályhacsővel

Á

20.

1 (egy) kalor 130

-

130

-

S

kályhacsőv

ő e

v le. 1 m ma-

. 1 m ma-

gas 60 cm átmérőjű

21.

1 (egy) darab kályha. 3 75

-

75

-

m csővel

22.

1 (egy) darab cserép-

500

-

kályha 2 ajtója és 5 da-

rab tégla kockája

23.

500 (ötszáz) cserép a

25

-

tetőzeten. 11 négyzet-

méter

24.

20 (húsz) tégla a kémé-

15

-

nyen

ÖSSZESEN: 1500.40 P

– 58 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e 25.

22 azaz (huszonkettő) 12

-

264

-

négyzetméter üveg

26.

K

6 (hat) ablakszárny

20

-

120

-

Á

27.

2 (kettő) ajtókilincs és 22

-

44

-

N

zár

28.

T

4 (négy) darab kulcs

4

-

16

-

O

29.

3 (három) darab ütköző 3

-

9

-

R

30.

2 (kettő) kiskerítés kapu 25

-

50

-

I

31.

2 (kettő) nagykerítés 100

-

200

-

kapu

L

32.

2 (kettő) darab sertés ól 25

-

50

-

A

kapu

K

33.

a sütő külső nagy ajtaja 25

-

25

-

Á

34.

1 (egy) darab gazdasági

150

-

S

nagy fakapu

35.

1 (egy) darab kis kapu

45

-

ajtó

36.

1 (egy) pince ajtó

75

-

37.

1 (egy) falszekrény ajtó

60

-

38.

1 (egy) takarék tűzhely

85

-

csővel

39.

2 (kettő) darab szoba- 85

170

-

kályha csővel

40.

7 (hét) m lefolyó csa- 3

20

22

40

torna

41.

100 (száz) cserép a tető-

8

-

zeten

42.

1 (egy) ablakkeret és 1

40

-

(egy) ajtóprém

ÖSSZESEN: 1433.40 P

– 59 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e 43.

HARANGOZÓ LAKÁS

6

-

½ (egy fél) négyzetméter üveg

ÖSSZESEN: 6 P

44.

L

33 m hosszú 1 ½ m ma- 8

-

264

-

E

gas, drót és léc kerítés

L

45.

K

Bejárati nagykapu szár-

170

-

nyak a kapuféllel.

É

46.

S

A fás és szenes kamara

360

-

Z

9 m hosszú és 2 m széles

L

deszkázata. Ugyanen-

nek kettő ajtószárnya.

A

K

47.

Az illemhely 2 nagy 30

-

60

-

deszka ajtaja.

U

48.

D

A sertés akol 9 m hosz-

110

-

V

szú 1 ½ m magas ke-

rítésének deszkázata.

A

Ugyanennek az ajtaja.

R

49.

A

A tyúk padlás ól ajtaja.

6

-

50.

A sütőkemence vasajta-

35

-

ja és a széntartó ajtaja.

51.

Az 5 m hosszú 4 m ma-

155

-

gas és 15 m széles tenge-

ri góré deszkázata, léce-

zete és cserepe.

ÖSSZES: 1160 P

– 60 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e 52.

Déli falazatán 50 négy- 5

-

250

-

zetméter terjedelmű

bomba okozta rombo-

T

lás.

E

53.

60 négyzetméter terü- 20

-

1200

-

M

letű mennyezeti rom-

bolás

P

54.

L

28 négyzetméter üveg

22

-

336

-

55.

O

4 négyzetméter ablak 32

-

128

-

üvegezéssel és kerettel

M

56.

A templom keleti bejá- 12

-

48

-

ratánál 4 m2 üveg

57.

Északi karzaton

20

-

200

-

10 négyzetméter

deszkázat.

58.

A karzaton egy 10 m

100

-

hosszú üllő lóca.

59.

Ugyanitt egy 10 m-es

50

-

üllő lóca fele része.

60.

Az északi fal belső ré- 5

50

-

szén 10 négyzetméter

bomba okozta rombo-

lás.

61.

A templom bádog tető-

7519

70

zetén 230 m2-nyi rom-

bolás.

ÖSSZESEN: 9881.70 P

– 61 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e 62.

T

Harang szobája északi

15

-

ablakáról egy fél ajtó-

O

szárny.

63.

R

A torony vil ámhárító-

5

-

jának templom melletti

O

védő deszkázata.

N

Y

ÖSSZESEN: 20 P

Háborús iskolai károk a nádudvari református népiskolában

Érték

S.sz.

Megnevezés

Egyenként

Összesen

P.

f.

P.

f.

1.

2 m2 fal berakása

6

-

12

-

2.

É

1 ajtó külső és belső szárnnyal

70

-

140

-

3.

400 darab tetőcserép. 10 m2

3

-

30

-

P

4.

118 darab ablaktábla üveg

1

20

141

60

Ü

5.

2 utcai nagykapu két szárnnyal

100

-

200

-

6.

L

40 m kerítés

10

-

400

-

E

7.

40 m járda

2

80

112

-

T

ÖSSZESEN: 103560 P

– 62 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e B

3 szekrény, 3 kalor vaskályha, 50 m

Ú

kályhacső, 1 állófogas, 5 falifogas, 5 asz-

T

tal, 20 szék, 30 kép üvegezve rámába, 8

O

köpőcsésze, 2 mosdótál, 1 keményfa-

R

pad, 30 iskolai-pad, 9 iskolatábla, 3 táb-

O

laál vány, 55 ablakfüggöny, 4 pódium, 6

K

nagyméretű nemzeti zászló, 2 nagymé-

retű fekete zászló, 50 kisméretű nem-

É

zeti zászló, 2 fali óra, 3 légó fecskendő,

S

80 szemléltető kép, 2 számoló gép, 100

könyv az ifjúsági könyvtárból, 1 vetítő

I

gép, 3 futball labda, 3 stuk labda, 12

N

nagy falitérképvászon, 70 szemléltető

G

kép, 1 szekrény telve fizikai szemléltető

Ó

eszközzel, 1 méter rúd, 4 liter tinta, 2

S

doboz tol , 5 doboz fehér kréta, 6 do-

Á

boz színes kréta, 2 nagyméretű körző, 2

G

nagyméretű háromszög vonalzó

O

K

ÖSSZESEN: 10000 P

Nádudvar, 1945. szeptember 27.

Kiss Zoltán

egyházgondnok

Kiss Antal

helyettes lelkész

Összesítő kimutatás a nádudvari református egyház kárairól az 1944. évi őszi

harcműveletek alkalmával, 1939. január 1.-i érték szerint:

Lelkészi hivatalnál 855.70 P

Lelkészi egyháznál 1500.40 P

Kántori lakásnál 1433.40 P

Harangozó lakásánál 6 P

Lelkészlakás udvaránál 1160 P

A templomnál 9881.70 P

Toronynál 20 P

Összesen: 14857.20 P

– 63 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e Iskolánál:

Épületkárok 1035.60 P

Iskolai bútorok, tornaszerek, felszerelések 11035.60 P

Végösszeg egyháznál: 14857.20 P

Végösszeg iskolánál: 11035.60 P

Összesen: 25892.80 P, azaz huszonötezer nyolcszáz kilencvenkettő pengő és 80 fillér.

Kiss István

egyházgondnok

Kiss Antal

helyettes lelkész

Nyíracsád

Kimutatás a nyíracsádi református egyházat ért háborús károkról

S.sz.

Kelet

Kár megnevezése

Értéke

(P)

1.

1944. október

2 ajtó a magtárról és góréról

5000

2.

1944. október

1 ajtó az iskolai WC-ről

2000

3.

1944. október

1 darab zöld úrasztali selyemtakaró

150

4.

1944. október

1 darab úrasztali plüss takaró

200

5.

1944. október

1 darab úrasztali fehér takaró kalotaszegi

500

6.

1944. október

2 darab régi takaró

200

7.

1944. október

8 darab különféle asztali kendő

800

8.

1944. október

1 darab fehér vászontakaró

150

9.

1944. október

1 iskolaitábla

2000

10.

1944. október

1 mosdótál, 1 kanna

200

11.

1944. október

15 darab fali szemléltető kép

800

12.

1944. október

2 térkép, 1 földgömb

1000

13.

1944. október

32 darab tanítói könyvtár

1500

14.

1944. október

ifjúsági könyvtári könyvek

1800

15.

1944. október

2 darab zászló

600

16.

1944. október

kémiai, fizikai felszerelések

500

– 64 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e 17.

1944. október

1 iskolai asztal és dobogó

9000

18.

1944. október

17 darab iskolai ülőpad

21000

19.

1944. október

ablaküveg 6 m2, 4 ablakráma

6600

20.

1944. október

templomi orgona sípjai

20000

21.

1944. október

egyházközségi és parók. könyvek

3000

A tantermeket hónapokon keresztül a németek szál ásnak használták, az iskolai padokat az udvarra kidobálták és feltüzelték. Az orosz hadsereg bevonulása után egy alkalommal a templomot mozinak használták, akkor a polgári egyének az orgona sípjait és az úrasztali terítők egy részét elhordták. Épületekben nagyobb rongálódás a háború következtében nem esett.

Nyíracsád, 1945. október 15.

Némedy István

lelkipásztor

Polgár

Isten úgy akarta, hogy a szenvedett károk bejelentésével egyidejűleg most Isten iránti mély hálával és nagy lelki örömmel számolhassak be arról is, hogy egyetlen esztendő folyton sú-

lyosbodó anyagi viszonyai között is szinte csodával határosan sikerült ezt a mindig szegény, elesett kis missziói egyházat elesettségéből kiemelni.

A parókián szenvedett épületkárokat még február hónapban helyrehozattam a gyü-

lekezet közadakozásából és a községi előljáróság segítségével. Ennek folytatásaként az itt szenvedett kerítés károkat is pótoltuk majd 100 %-ig. A templomi padok helyett lócákat csináltattunk, amik teljesen megfelelnek, amíg az eredetieket pótolni tudjuk, az iskola számá-

ra pedig az óvodától kaptam kölcsönpadokat. A templomi harmónium is megkerült, igaz használhatatlan ál apotban, de azt is magam teljesen rendbehoztam, valamint a szószéki és úrasztali terítőket is megfelelő módon pótoltuk, úgy hogy nagypénteken tarthattuk meg az első hálaadó istentiszteletünket a templomban. Épületeinknél több mint 50 darab ablak-

üveget kellett pótolni, amit ha sok utánajárással is, de mind pótoltam még a kora tavasszal.

Ma már semmi kincsért nem lehetne.

Az iskolával kapcsolatban szenvedett károk pótlását a róm. katholikus egyházzal együtt intéztük. Szintén még ez év elején megkerestük a községi előljáróságot, a Nemzeti Bizottságot, az összes politikai pártok vezetőségét, hogy valamit tegyenek iskoláink érdekében, mert mi a teljes pusztulással szemben tehetetlenek vagyunk. Iskoláink érdekében már a segélyezést biztosító rendeletek megjelenése előtt jóval igyekeztek az említett közegek mi-nél hathatósabb anyagi támogatást kieszközölni és nem sikertelenül, mert iskolánk is ez akció során az elpusztult berendezését 100 %-ig megkapja és pedig keményfa bútorzattal.

– 65 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e Kapunk 12 darab iskolapadot, asztalt, széket, fogasokat, táblát, amiknek elkészítése most van folyamatban. Ígéretet kaptunk a térképek, szemléltetőképek és eszközök pótlására is.

A paróchiális könyvtár egy része és iskolai könyvtár néhány darabja is visszakerült, bár e téren sok a pótolhatatlan veszteség.

Egyházunk anyagi helyzetében van örvendetes változás, hogy a korábban juttatott 50

kat. hold O.F.B. földet a gyülekezet közadakozásából teljesen kifizettük és az egyház sajátjává tettük. Ezenfelül a mostani földbirtok rendezése folytán Görbeháza 200 református lelkes külső településünk számára kaptunk 2 telek-helyet és most van folyamatban 20 kat. hold lelkészi és harangozói föld-javadalom szerzése, hogy ezt külön fiókegyházzá szervezzük önálló segédlelkészséggel. Tiszagyulaháza hasonló református önállósítási tervünk megvalósítása céljából.

Pil anatnyilag az a nehézség, hogy nem tudjuk ezeket az egyházi földeket megfelelően hasznosítani, de reméljük, hogy a viszonyok változásával minden majd jó mederbe terelődik és ezekkel a már meglévő és reménybeli lehetőségekkel a polgári református missziói egyház a sok nyomorúsággal, küzdelmekkel teljes múltjával szemben, kevesebb gondokkal küzdve fogja betölteni hivatását a jövőben. Hogy ez így legyen, ezért küzdünk és imádkozunk naponként, még a mindennapi kenyér súlyos gondja közepette is, mert egyházam önhibáján kívül álló okok miatt ez évi helyi javadalmamból a mai napig annyit kaptam, amit a 2000 öl felesben munkált javadalmi földem termett. A missziói segély teljesen elmaradt, ál amsegély, családipótlékról pedig csak néha és elkésve érkeznek töredékek, amikor a kézhez kapott ösz-szegek vásárló értéküket elveszítik.

Naponta lelkierőt ad azonban az imádság, Isten közellétének érzése és annak elgondolása, hogy nekünk nem szabad elcsüggednünk, még ha sokkalta nagyobb próbákon vezet is át Isten bennünket. Sokszor és sok tekintetben tapasztalom naponként a magam és 7-8 tagú családom sorsában Istennek gondviselő jóságát, irántunk való szeretetét és különös kegyelmét a gyarló emberrel szemben, igyekszem is hűséggel szolgálni mindenekben, mik reám bí-

zattak, hogy kegyelmét bírjam és Tőle lelki erőt nyerjek még nehezebb terhek hordozására is.

Nem mulaszthatom el, hogy kifejezést ne adjak afeletti örömömnek, hogy egyházke-

rületünk gyülekezeteinek szavazata gyönyörű egyhangúsággal – Isten akaratából – ismé-

telten Főtiszteletűségedet bízta meg püspöki tisztségben egyházkerületünk vezetésével.

A szolgálat gyönyörűségében és a kegyelem napról-napra, lépésről-lépésre való érzésében oldozza fel és gyógyítsa be Isten azokat a lelki fájdalmakat, amiket illetéktelenek okoztak meggondolatlan akciójukkal, a Püspök választással kapcsolatban. A jó Isten tegye áldottá és eredményekben gazdaggá azt a nehéz szolgálatot, ami a jelen nehéz időkben Főtiszteletűsé-

gedre várakozik.

Kívánunk végezetül Istentől megáldott, békességes, boldog karácsonyi szent ünneplést, és boldogabb újesztendőt!

Polgár, 1945. december 16.

Szabó Pál

református missziói lelkész

– 66 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e Kivonat

a polgári református missziói egyház presbitériumának 1945. évi március hó

11.-én tartott gyűlése jegyzőkönyvéből.

1.szám

„I. Krón. 28:20. versének felolvasása után lelkész imával kezdi meg ismét a jó Isten kegyelméből – hosszú és keserves idők után megtartható első presbiteri gyűlést ez évben.

Megemlékezik röviden a háború kegyetlen viharáról, amely a közelmúltban végigszáguldott felettünk, amely szétszórta, magával sodorta békés családoknak, gyülekezeteknek tagjait, hi-vataloknak, közületeknek vezetőit, köztisztviselőknek ezreit és így őt is, mint az egyháznak és gyülekezetnek vezetőjét és pásztorát. A presbitérium megértését kéri, hogy családjával együtt

– ha aránylag rövid időre is – eltávozott, de ezt több kényszerítő körülmények miatt kel ett megtennie. Ugyancsak háláját fejezi ki, hogy pontosan kettő hónapi távol éte után, amikor visszatért múlt év december hó 28.-án, olyan szeretettel fogadta presbitérium és gyülekezete minden tagja.

Ezután utal a veszteségekre, károkra, miket az egyház szenvedett. Amúgy is szegény és mindig súlyos gondokkal küzdő egyházunknak pil anatnyilag ugyan pótolhatatlanok veszteségei, de még a pusztulás szemlélése közben is hálát kell adnunk Istennek, hogy épületeinket megőrizte majdnem sértetlenül és főként csak berendezésekbe, sok részben pótolható érté-

kekben szenvedtünk károkat. Épen azért nem szabad csüggedni, bizalmunkat elveszíteni.

Az Ige ígérete szerint velünk van és velünk lessz az Úr, a Kegyelem Istene és megsegít bennünket minden jó törekvésünkben.

Jelenti lelkész, hogy Mártha Lajos gondnok a mai napig ismeretlen helyen van, egyes rossz hírek szerint talán el is halt, ami igen sajnálatos lenne. Távol éte így is nagy gondot okoz, mert egyházunk minden számadási okmánya, csekély készpénze az ő kezelésében volt és maradt. Tanítónőnk, Juhász Dezsőné Máté Irma, mint ismeretes múlt év őszén, szeptember hó 26.-án eltávozott férje megválasztása folytán Felsőcécére, ál ásáról le nem mondott, de a mai napig vissza nem tért. Az iskolát azonban fenntartjuk, a tanítást február hó eleje óta a lelkész látja el.

Presbitérium fenti jelentéseket megértéssel tudomásul veszi.”

4. szám

Egyházunk által szenvedett háború-okozta anyagi károkat presbitérium az

alábbiakban állapítja meg:

– 67 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e Paróchián:

kb. 400 folyóméter deszka kerítés 12.000 P

templom falazatának megrongálása 2.000 P

templom ablakok, ajtók pusztulása 1.400 P

templom padok pusztulása (27 darab, 800 P-ért) 21.600 P

Iskola épület megrongálása 2.500 P

iskola padok pusztulása (12 jó és 3 gyenge) 10.000

iskola szertár-szekrény, szék, asztal 2.000 P

Lelkészi lakás rongálása 4.000 P

melléképületek 6.000 P

4 darab kályha 2.000 P

Összesen: 63.500 P, azaz hatvanháromezerötszáz pengő, a jelenlegi érték szerint.

Továbbá elpusztult mondhatni teljesen az egyházi és iskolai irattár és könyvtár, az egyházi és iskolai mindennemű anyakönyvek egy kivételével. Megmaradt anyakönyvünk szü-

letési, 1900. szeptember 14.-től 1920. október 29.-ig, házassági 1918. április 13.-tól 1932.

január 5.-ig és halotti anyakönyv 1914. január 16.-tól napjainkig. Elpusztultak továbbá az összes hivatali pecsétek, az úrasztali terítők nagy része és a jegyzőkönyvek. A legrégebbi-nek egy része van meg, az is erősen megrongált ál apotban.

Tanítói lakásnál:

kerítésben szenvedett kár 450 folyóméter 13.500 P

lakás megrongálása 5.000 P

melléképületek megrongálása 11.500 P

Összesen: 30.000 P, azaz harmincezer pengő, amely károsodás tulajdonképen a Baltazár

Amerikai Alap mint tulajdonos kára, mely az egyházkerületnek, mint alapkezelőnek be-

jelentendő.

Presbitérium fájdalommal veszi tudomásul fenti károkat, amik teljesen az egyház önhibáján kívül keletkeztek, de éppen azért azzal a hittel és reménnyel tekint a jövőbe, hogy Isten, aki lesulytott, fel is emel, hiszen oly sokszor megmutatta már kegyelmét a mi szegény és mindig küzdő kis egyházunkkal szemben.

Polgár, 1945. december 14.

Szabó Pál

lelkipásztor

– 68 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e Sáp

4300/1944. sz. körlevélben foglaltakra mély tisztelettel jelentem, hogy gyülekezetünk ezideig még mindig lelkész nélkül van. Szundy Béla lelkipásztorunk október 6.-án, a hadicselekmények előtt eltávozott körünkből s sajnos azóta semmit nem tudunk róla.

Az istentiszteletet csekély személyem látja el. A karácsonyi ünnepek alkalmával az úrvacsorát Király Sándor bihartordai lelkész úr szolgálta ki. Elképzelni sem tudjuk, hogy szeretett lelkipásztorunk hol lehet, egyáltalában életben van-e, mert semmi hírt nem tudunk róla szerezni. A környéken már tudakozódtunk utána, de sehol nem tudnak róla. A gyü-

lekezet nevében és megbízásából kérem mély tisztelettel Főtiszteletű Püspök Urat, hogy amennyiben a püspöki hivatalnál már jelentkezett volna, úgy egyházunkat méltóztassék értesíteni, hogy a gyülekezet által igen szeretett és nagyrabecsült lelkipásztort, mielőbb hazajuttathassuk. Egyébként – a visszaérkezésig – meghatalmazást kérünk Topa Dezső

igazgató-tanítónk részére adni, hogy a vasárnapi istentiszteleteket s a temetési szolgálatokat el áthassa.

Mély tisztelettel jelentem továbbá, hogy a hadi események következtében templomunk egészen jelentéktelen sérülést kapott. Két lövedék a torony téglázatát omlasztotta meg és másik két lövedék a torony bádogzatát görbítette – jelentéktelen nagyságú területen – a légnyomás következtében mintegy 3 m2-nyi ablaküveg tört össze. Annál súlyosabb kárt szenvedett azonban egyházi irattárunk. Minden darab irat, okmány szétszóratott, feltü-

zeltetett vagy az udvarra kiszóratott, ahol az szétáztatta, vagy a földbe taposódott. Egyházi anyakönyveink közül hat kötetet Hajdúszovátról mentettünk haza. A többiről nem tudjuk, vaj on menekülő lelkipásztorunk nem vitte-e magával? Az úrvacsorai, keresztelési kelyhek egy kivételével megkerültek. Ezeket sikerült megmentenünk. Az irodai bútorok össze vannak törve s a székek eltűntek. Iskolánk épületében lényegesebb kár nincs. A kitört ablakok jórészt pótolva vannak s ugyanígy a betört ajtók zárai is. A tanítást megkezdtük s az iskolai élet ékesen és szépen folyik. Balogh Sándor tanítónk, aki katonai szolgálatra volt behíva, még mindig távol van tőlünk. Osztályait mi – az itthon levő két tanító – vettük át.

Nem mulaszthatom el Főtiszteletűségednek jelenteni azt sem, hogy a templom, isko-laépület karbahozatalánál igen nagy segítségemre volt és van ma is, községünknek igen kiváló bírója, aki egyúttal presbiter is: Topa Lajos. A községi bíró úr minden alkalmat megragad, amikor lehetőség van arra, hogy javítási munkálatok ingyenes végeztetésével egyházunknak hasznos szolgálat tétessék.

Tiszteletteljes jelentésem szíves tudomásul vételét kérve, maradok Főtiszteletű és Mél-tóságos Püspök Úrnak alázatos szolgája:

Sáp, 1944. december 26.

Topa Dezső

igazgató-tanító

– 69 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e Tetétlen

A templom tetőzete aknatalálat következtében megrongálódott, a templomtorony pedig falazatában is és tetőszerkezetében is súlyos kárt szenvedett. A templomtetőt már megjavíttattuk, a torony javítására szintén gyűjtöttünk 55.000 pengőt. Minden valószínűség szerint ki fogjuk javítani a torony hibáit is még a tél beál ta előtt.

Iskolák csak ablakkárt szenvedtek, ablaküveg hiány miatt kijavításukra egyelőre kilá-

tás nincs.

Lelkészlak vakolat- és ablak-kárt szenvedett. Kijavítására ez évben sor nem kerül.

Paróchiális levél- és irattár nagyrészt megsemmisült, a paróchiális könyvtárból kb. 60

kötet hiányzik.

Iskolázás szeptemberben indult, de októberben és novemberben szünetelt. Ezentúl

szünet nem volt.

Lelkész négy hetes távolléte alatt senki nem tartott istentiszteletet.

Tetétlenen, 1945. augusztus 6.

Puskás Lajos,

református lelkész

Jelentés a Vörös Hadsereg Tetétlen községben való bevonulásának történetéről

1944. október első napjaiban már egészen közelről hallottuk az ágyúk dübörgő moraját.

Lázas izgalom és titkos félelem élt mindenkiben, mert senki sem tudta biztosan hogyan bánik a Vörös Hadsereg a meghódított terület polgári lakosságával. Akadtak menekülők, akik „ál ítólag” saját szemükkel látták, amint a lakosságot elhajtották Ukrajnába. Mások ál ati kegyetlenségről beszéltek, a hivatalos propaganda pedig ha nem is erősítette meg mindezt, de sokat jelentő hallgatásával nem is cáfolta. Nem tudtuk mi lesz, de éreztük: itt lesznek az oroszok nemsokára. Október 1.-e után senki sem dolgozott a faluban. Az utcán ődöngtek, jövő-menőket fogtak el az emberek, továbbá a németeket kérdezgették: mi lesz?

A jövő-menők azt mondták nemsokára itt lesznek az oroszok, a németek hazudtak. Titkos fegyverekről beszéltek, - közben hosszan pakoltak. Családomat már két héttel előbb elküldtem Szamosszegre, Szatmár megyébe szüleimhez.

Október 6.-án megérkezett a községházára a kiürítési parancs. Senki nem ment el, csak az iratokat rakták fel szekérre, de mint utóbb kiderült ez sem jutott túl a szomszéd községen Ka-bán. Október 6.-án éjfélkor már a géppisztolyok hangját is meglehetett különböztetni a fegyverropogásban. A falu végétől látni lehetett, hogy Kaba ég. Ekkor egy fiatal tanítóval és egy községházi írnokkal együtt kerékpárra ültünk, hogy Hajdúszováton át Debrecenbe jussunk.

Mások elbeszélése után írom a továbbiakat. Október 7.-én egy orosz csapat végigszá-

guldott a falun. Senkit nem bántottak, németek után kérdezősködtek. A németeket senki

– 70 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e nem tudta merre mentek. Október 7-14.-ig aztán egyszer németek, egyszer oroszok voltak a faluban. Harcra egyelőre nem került sor; olyan senkiföldje volt a falu, ahol csak felderí-

tést végeztek, gondosan kerülve az összetűzést. Október 15.-ére virradó éjjel aztán 40-50

német ásta be magát a falu szélén, tüzérséget helyeztek el itt is, ott is, s elkezdődött a harc.

A lakosság tanyákra menekült ki, csak az élettől már semmit nem váró öregek és betegek maradtak bent a faluban. Három nap és három éjjel tartott a pokoli tüzérségi párbaj. Szerdán a németek (tehát október 18.-án) visszavonultak Hajdúszovát irányába. 19.-én reggel bevonult a Vörös Hadsereg a faluba.

A gyülekezet tagjai három napon keresztül- tehát a harc idején,- tanyákon tartózkodtak s viszonylag keveset szenvedtek. A polgári lakosságnak összesen 7 halottja volt.

Lelkész, október 7.-én családjához ment Szamosszegre Szatmár vármegyében. Három

hét múlva 180 km. gyaloglás után október végén tért vissza gyülekezetébe.

Öt tanító közül csak a két női tanerő tartózkodott a faluban a Vörös Hadsereg bevonulása idején. A három férfi tanerő ebben az időben katonai szolgálatot teljesített. Hármuk közül 1945. május 17.-én szerencsésen hazaérkezett Somogyi Antal, kit a németek kihur-coltak az országból s Zittauba vitték. Szőllősi János még előtte hazajött azonban az oroszok mint katonaszökevényt elfogták s nyomban fogolytáborba vitték. A harmadik tanítóról Gábor Jánosról csak annyit tudunk, hogy a németek őt is kihurcolták az országból.

Anyagiakban egyelőre fel sem fogható a kár amit az egyház szenvedett. Nyugodtabb, békésebb időkben azonban – hisszük Istent – nem csak számba vesszük, de új á is építjük ami romba dőlt.

Tetétlenen, 1945. június 10.

Somogyi Antal

egyházközségi jegyző

Bogár Gábor

gondnok

Puskás Lajos

református lelkész

– 71 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e Tiszacsege

1944. szeptemberében, mint Tisza partja mellett fekvő községben sok idegen ember fordult meg. A német hadsereg 260 főnyi legénysége mindkét iskolánkat lefoglalva, távbeszélő és rádió tanfolyamot tartva itt tartózkodott október 8-áig. Magánházaknál voltak elszál ásolva. Itt volt gyűjtő és elosztó tábora a hajdúvármegyei munkabíró férfiaknak és levente ifjúságnak is. Mintegy 10.000 ember élt itt, tétlenül, cél nélkül, lézengve, mondhatni minden felügyelet, el átás nélkül. 10 napi tartózkodás után 3/4 részben hazaszöktek, mert még akkor sem volt meg a kellő számú vezető és a normális élelmezés. Tanyá-

kon, istállókban, padlásokon, iskolákban és lakásokban minden férő helyet elfoglaltak.

Később, amikor az élelmező zászlós megérkezett, minden burgonyát és beszerezhető

más élelmet összevásároltak. A nőszövetség és a leányegyesület tagjai ál andóan tésztagyúrással voltak elfoglalva, hogy főtt tésztát is kaphassanak. Ez a tétlenül élő, semmit tevésre kárhoztatott, háborús fejetlenséggel összeterelt ember tömeg, úgy meglepte és betöltötte a községet, mint egy óriási hangyaboj. Az utcán alig lehetett járni, lárma, zaj, nótázás, kiabálás. Sétálás töltötte be és zavarta meg az amúgy nagyon csendes falu nappali éjjeli nyugalmát.

Ugyanebben az időpontban indult meg a tiszai védő munka. A lakosságot elkötelez-

te a katonai parancsnokság, hogy a parttól 150 méterre a terepet teljesen meg kell tisztí-

tani a fától, füzesektől, tengeritől, minden látást zavaró növénytől. A község 16-60 évig terjedő lakosa részt vett ebben a munkában. Óriási kiterjedésű fűzesek, melyek szúrós szederrel voltak tele erdők irtattak ki. Ez a munka két hétnél tovább tartott s minden egyénnek legalább hat napot kellett dolgoznia. Mint apró kis méhcsalád, úgy nyüzsgött a sok ember és ellenséges repülőgépektől gyakran szétrebbentve végezte szorgos munkáját. Recsegtek, ropogtak a fák, sírtak a füzesek tulajdonosai, bérlői, daloltak a lányok, kúrjongattak a legények, nádvágó, sarló, kasza, fejsze megtisztította a terepet.

Ebben az időpontban árasztotta el a menekültek áradata is községünket. Szászok,

székelyek, magyarok szekértáborának végnélküli sora özönlött az utakon. Éj eli szál ás-ra különösen a fő utcát kapták meg. A lelkipásztornál csaknem minden nap volt ilyen menekülő szálló vendég. Bónizs, Papp, Szász, Bányai és más családok adták egymásnak az ajtókilincset.

1944. október 7.-én végre megtisztult a község. Ekkor már nagyon közelről dörög-

tek az ágyúk, és Nádudvarról a Hortobágyon keresztül községünk határába érkeztek az oroszok. Egy-egy autó még el tudott síklani, de szekerek már nem jöttek. Október 8.-ára, vasárnapra még az ablakok is többször megrázkódtak s a nyugalmát vesztett községben félelem lett úrrá a lelkekben. A menekülni szándékozók hirtelen összekapkodták fontosnak vélt holmijaikat és útnak indultak. Orvos, ál atorvos, jegyző, patikus nélkül maradt a község. Estére elvonultak a németek is. Október 9.-én hétfőn a tiszai hídaknál, az átkelőknél olyan torlódás keletkezett, hogy két napig is kellett várni az áteresztés és a sorrakerülés lehetőségére. október 9-19-ig várakozásokban és bizonytalanságokban

– 72 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e teljes tíz nap telt el. Senki sem dolgozott már, az utcák tele voltak ál andóan emberekkel, mindenki érezte, hogy a bizonytalan jövő miatti aggodalom köde ereszkedik a lelkére.

Október 18-án a csendőrség az ohati erdőben felvette a harcot az oroszokkal és egy német repülőtámadás zavarát felhasználva lélekszakadva tajtékzó lovakkal kimenekült a gyűrűből és még az este eltávozott. Ugyanazon a napon megszűnt az utolsó Egyek községgel feltartott távbeszélő összeköttetés is. Egy pár megfigyelő német katona még szállingózott itt is, ott is az utakon. Kecskés és más tanyákról beérkezett jelentés szerint már a határban mindenütt oroszok voltak. Az eddig megtartott nemzetőrség, melyben a lelkipásztor is többször tartott fegyveres éjjeli szolgálatot megszűnt s az egész éjjel aknazuhogás és puskaropogás közben várt oroszok körülfogták a falut és megvárták a reggelt.

A vörös hadsereg Tiszacsegére 1944. október 19.-én csütörtökön reggel 8 órakor

minden ellenál ás, egyetlen puskalövés nélkül vonult be. A legelső héten itt tartózkodó katonák ennivalón kívül mást nem igényeltek. A második és harmadik héten hozzájuk gyűlt csapatok azonban már a nőkkel való erőszakoskodást is megkezdték és az ennivalón kívül személyválogatás nélkül minden nekik tetsző dolgot eltulajdonítottak. Három hétig tartott az ide oda szaladgálás, míg végre sikerült a Tiszán átkelniök és a hídépítést mesterséges köd leple alatt elkészíteni. Ez alatt az idő alatt ál andó kényszer munkát kellett végezni a község egész lakosságának. A katonáknak tésztát csináltatott és ingvarrást végeztetett a lelkipásztor. Az egész falut körülárkolta a lakosság s ebben a munkában is részt vett a lelkipásztor és Szombathy Béla ig.tanitó. Az elromlott út sártól való megtisztítása 8 hétig tartott. A három tiszai híd megépítették és karban tartották az itteni lakosok. Különösen sok baj volt a hordóhiddal, mert azt ál andóan az áradás és apadás szerint emelni vagy sül yeszteni kellett.

A hidak elkészítése után megkezdődött az átvonulás, mely szakadatlanul éjjel nappal mintegy négy hétig tartott. Az átvonuló teherautók, gépek, ágyúk, tankok megrongálták az utat. Az orosz katonai parancsnok az út javítására leszedette a tetők cserepeit, elbon-tatta a kerítéseket, szétverette a téglaépítményeket, lakások, kerítések ajtajait is leszedték és minden kemény anyagot, sokszor szétvert bútort is a sárba szórtak. A folytonos eső-

zés miatt tiszta habarék volt az utca. Az egymás mellett sokszor ötös sorban száguldó hadsereg házfaltól házfalig egybeolvasztott kövesutat, járdát, árkot. Épületeket kellett elbontani, vasdorongokkal szétverni, hogy téglája tujavitásra használható legyen. Az út sarába került a templom kerítés is az összes más tégla kerítéssel együtt. Épület elbontó és útburkoló munkában, valamint az úttestről a habarcs lekaparásában részt vett az egész lakosság, köztük a tanítók és a lelkipásztor is. A három átkelő hídon kívül még rengeteg kisebb nagyobb csolnakot kellett a község fúrni faragni tudó lakosságának készíteni.

Ezek a csolnakok kerítésekből és padlókból készültek. Az új iskola 3 tanterméből a padló és a dobogók nagy része is e célra használtatott fel. Mindkét iskolát kezdettől kezdve igénybe vette az orosz hadsereg. A bent lévő iskolapadokat az udvarra kihordták és lassanként teljesen feltüzelték. De nemcsak a padokat, hanem a szekrényeket, iró és tan-szereket, térképeket, könyvtárat, szertárat jóformán teljes egészében megsemmisítették.

A leszedett belső ablakok üvegeit berugdosták s a rámáját feltüzelték a külső ablakoknak is

– 73 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e 1/3-át betörték. A termek ajtóit, folyosó ajtókat leszedték és 1/3-át részben azt is eltüzelték.

A kályhákat és a kályhacsöveket bunkerokba s onnan tovább elhordták. Október 24.-étől 29.-ig templomunkban gépkocsihegesztő műhelyt rendeztek be. Ez alatt az egy hónap alatt templomunk belső berendezése csaknem teljesen tönkrement. A két karzat nyolc oszlopából hetet elfűrészelték és el tüzeltek, a nyolcadik oszlop az alatta lévő egyetlen paddal, mint szalonna sütő hely megmaradt. Ezen az egy padon kívül, egyetlen pad sem maradt meg. Az Úr asztala, papi szék, szószék feljáró, főbejáratiajtó, karzati lócák is mind feltüzeltettek. Mikor a lelkipásztor felkereste Hodossy Dezső helybeli lakos la-kásán található orosz katonai parancsnokot, hogy szüntesse meg ezt a vandalizmust, a katonai parancsnok azt válaszolta: „Nem lehet elvenni a katonák harci kedvét!” Közsé-

günkben a Tiszaköz tanyán vagon számra volt ölbevágott fa, mégis eltüzelték a templom berendezését – „mert most háború van, a hegesztéshez szükséges tüzelő anyagot onnan kel elővenni, ahol leggyorsabban megtaláljuk” mondta a parancsnok. Az orgonát teljesen szétverték, a fújtató láda bőrét bicskával kihasították, a sípokat egyenként kiszedték, s napokon keresztül még az utcán is katonák, gyermekek fújták, a billentyűket mind feltépték. Lelkipásztor legalább az orgonát szerette volna megmenteni, s kérte a parancsnokot, hogy ezt a hadászatilag semmi jelentőséggel nem bíró drága és pótolhatatlan értéket ne engedje elpusztulni, de erre is az volt a válasz: „Majd építtek magatoknak új templomot, csináltattok új orgonát. Drága és pótolhatatlan csak egy van az elesett orosz katona élete.” A barbarizmus legnagyobb kiáltójelen volt az, hogy a férfiak bejárata előtti templomi előszobát árnyékszéknek használták.

A lakosság a bevonulás második hetétől kezdve sokat szenvedett. Szinte kibírha-

tatlan volt az a folyton szaporodó óriási tömeg, mely összesereglett, de még a Tiszán átjutni nem tudott. De sokat szenvedett a heteken át tartó átvonulás alatt is a lakosság.

Az itt megszorult tömeget és az átvonuló katonákat élelemmel s gondozással a községnek kellett el átni. Körülbelül 700.000 ember vonult át itt. Községünktől, miután Balmazúj-város 35 km távolságra van s onnan idáig nincs más község, így a délután 3-tól reggel 5-ig ideérő katonák mind itt szál tak meg. Ez alatt az idő alatt a lakosság nagyrésze csak ruhástól fekhetett le, ha volt hova, mert a házból a kamrákba, istállókba, és padlásokba szorultak. Még kisebb házaknál sem volt ritka a 40 darab éjjeli szálló vendég. Az átvonuló katonák válogatás nélkül szál ásolták el magukat, és vették birtokba a házakat, nem törődve sokszor beteggel, öreggel, sok kis gyerekkel, kizavarták és elkergették hazulról, leszállították az ágyról is őket.

A baromfit, disznót, szarvasmarhát, birkát csak ott nem pusztították el, ahol a Gondviselés megtartotta, vagy valami leleményes elrejtéssel vagy pedig egy jószívű hosszabb időre szál ást igénybevevő orosz tiszt védelmével. Szénát, árpát, zabot tengerit pocséko-lásig szórták a sárba a lovak elé. Mikor egy kicsit megtisztult a levegő, trágyára dobott combnélküli marhák, sertések büdösödő hul ájára akadt a lakosság. Egy combot kivágtak az ál atból és megették a többit elhajították. Célnélküli lövöldözések, puskapróbák gyümölcsfákba, baromfiakba, hajléktalanná váltak batyuzása, szorongatott nők visítása, elhagyott lakások helybeliek által kifosztása, artikulálatlan hangok töltötték ki borzal-maikkal az éjjeleket és nappalokat egyaránt. A nők pincékbe, tyúkólpadlásokba, mene-

– 74 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e kültek. Lehetőleg nagyobb tömegben 20-25-en laktak egy-egy helyen a helybeli lakosok.

Sokan csakhogy megmenthessék erkölcsi biztonságukat, ott hagyták mindenüket. Pedig az elhagyott lakások szabad prédái lettek az orosz és a helybeli ragadós kezűeknek. Tekintettel sem az orosz, sem a helybeliek semmire sem gazdagra, se szegényre, se had-bavonultra, se hadiözvegyre nem voltak, az üres 1akásokat kivétel nélkül kifosztották.

Az elmenekültek lakásaiból nemcsak a bútorok és belső berendezések, hanem az ajtók, az ablakok, kályhák, csatornák, kerítések, minden fogható és elemelhető tárgy eltűnt. Ha még sokáig tart ez az ál apot, eltűnt volna a tetőről a cserép, a gerenda, sőt maga a fal is.

Az átvonulás azután is tovább folytatódott, de már most csak mint mellék átvonuló hely, 3-astól 25-ös csoportonként mentek a frontra katonák. A község nagy segítségére volt a Tisza, mely egyik zajlás alkalmával elszakította a hidakat s ettől kezdve a nagyobb mérvű zaklatás megszűnt.

A lakosság robot munkája azonban ezután sem szűnt meg, mert több ló kórházat

állítottak fel községünk tanyáin és határain. Nagymajor, Kismajor, Tiszaköz, Telekháza és belső Ohat tanyákon csaknem pünkösdig 500-3000-ig tartó lovat kellett gondozni.

Lóápolás, patkolás, szekér és kocsicsinálás, takarmányhordás 50 km körzetből, tengeri törés, trágyahordás stb., mind sok dolgot adott a lakosságnak. Az összeszedett jószágok, jelenben is a falu határában levő legelőkön legelnek. A lógondozó és legeltető oroszoktól különösen a tanyai lakosság szenvedett sokat. Amilyen jó dolga volt a tanyasiaknak eleinte, éppen olyan rossz lett később.

Mint átvonulási helyen az oroszok által elhagyott beteg lovak vánszorgó serege,

döglött teteme, itt is ott is, autó roncsok, szekér és kocsi alkatrészek voltak találhatók az úttesteken és a határban.

Az oroszok bevonulásának első napjaiban, de különösen X-2 4-én a Tisza túlsó part-járól több lövés érte községünket. A templomunk is egyik cél volt, körülötte 8 ágyúgolyó hullott le. Egy a tornyot is ledöntötte volna, de szerencsére előbb a levegőben darabokra hullott s így csak a vakolatot verte le, ebből egy még egészen forró szilánk a lelkipásztor lába elé esett, aki lakása folyosóján tartózkodott. Két srapnell a templomkertben lévő

gondnoki iroda tetőzetét tette teljesen tönkre, 3 pedig a környező házakban tett kárt, vé-

gül két találat a lelkipásztor udvarára hullott, s az épület déli oldalán az ajtókat zárostól kitépte, s több ablaktáblát betört, a cserepeket megrongálta.

Életüket vesztették:

[…]

Pál Mihályt (1917) egy katona, mert nem ál t meg, agyonlőtte.

A túlsó partról hozzánk érkező srapnell szilánk széttépte: Remenyik Sándornét

(1870), Bari Andrást, Vigh Sándort és Hobka Ilonát.

Kun Istvánt (1892) 10 gyermekes családapát kézigránát ölte meg.

Súlyosan megsebesült ál apotban elszállították Fenyves Ferencet, aki azóta eltűnt.

Kapcsos Mihályt kézigránát pusztította el.

Juhász Ferenc a tiszai munkák alkalmával vízbeful adt.

– 75 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e Megsebesültek:

Papp Ferenc fejét vasvillával beszakította egy 16 éves katona.

Szalontai Sándor combsérülést szenvedett.

Bana Ilona (Bana Sándor leánya) Pál Erzsébet (T Tóth Albertné) Kovács Gyula,

Lanku József, Pál Albert, Juhász Ferenc, Boruzs Janos súlyos sérülést szenvedtek.

Simon Sándor 3 éves kis fiú ijedségtől nyavalyatörős lett.

Foglyok közé dobták és elhurcolták: Kun Vilibald, Kalóz Dezsőt.

Lelkipásztor az áldozatokat, akikről tudomást szerzett a helyszínen, az udvaron

eltemette. Srapnellhullások között, sokszor palánk mellé lapulva, vagy udvarról udvarra, kerítésről kerítésre mászva közelítette meg a temetési helyet. Ezeket a halottakat, mihelyt a rendes állapot helyreállt a hozzátartozók kivitték a temetőbe.

Az istentisztelet 1944. október -22-től december 3-ig a templomban nem volt.

December 3-át megelőző héten önként vállalkozó gyülekezeti tagok a templomot ki-

takarították. 3 szekrényi szemetet (szalma, széna, papír, csont, trágya) kihordták, az összekent karzatot, szószéket lemosták, a fal alsó részét kimeszelték. l944. december 3-án tiszta, de ülőhely nélküli templomban tartatott az első istentisztelet s ettől kezdve fokozottan helyreállott a gyülekezeti rend. A padok és berendezések pótlására önkéntes gyűjtés nélküli adakozás mintegy 7000 pengőre gyűlt. Az ideiglenesen megcsinált padok és a mozi székek most már teljesen betöltötték a templomot és ugyanannyi az ülőhely mint a múltban volt. Az egyház javainak menedékvára a lelkipásztor laká-

sa volt, anyakönyvek, kegyszerek, terítők, levéltár, könyvtár és egy nagy harmonium csaknem teljes épségben megmaradt.

Az iskolai termeket 1945. január. 29.-ére sikerült valamennyire rendbehozni. Kü-

lönösen ifj. Tóth Sándor tanítójelölt tevékenykedett de a többi tanítók is kivették a részt a javítás munkálataiból, maga a lelkipásztor is több ablakot és padot megjavított, illetve összeállított. Az iskola padok megcsináltatására is sikerült használt deszkát keríteni a lelkipásztornak s így remény van arra, hogy a most ideiglenesen berendezett 3 tantermen kívül még 4 tantermet sikerül tanítás céljaira szükség berendezéssel ellátni.

Az iskolai tanítás 1945. január 29.-től megkezdődött és 1-1 teremben délelőtt és dél-után felváltva más-más tanerő által rendesen folyik. Az egyháziadófizetés, amely máskor is májusban megszűnik s csak októbertől tart az 1944. évről 75 %-ban teljesen elmaradt.

S a nagyon megpróbált és anyagiakban óriási kárt szenvedett községben 1945. március 9.-én megkezdődött és május 27-én 168 sorszámig jutott el, s így az egyházban anyagiakban nagyon gyengén áll. Szerencsére a tanerők fizetése túlnyomóan államsegély a lelkipásztor fizetésének javarésze pedig földekben van.

A lelkipásztor felismervén a helyzetet saját kezelésbe vette a földeket s ott maga is dolgozik, szánt, vet, boronál, gyűjt.

A hadi események folytán legkevesebbet azok szenvedtek, akik a helyükön ma-

radtak.

A gyülekezet nem hagyta el Nagymáté László lelkipásztor, aki családjával együtt a paróchián tartózkodott, sem neki, sem családjának bántódása nem történt. Anyagiak-

– 76 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e ban is kevés kárt szenvedett. Elvitték a táskaharmóniumot, melyet házi istentiszteleteken szokott használni. És ágyhuzatának javát, paplanok és párnák egy részét, valamint a konyhafelszerelésből egy keveset.

Szombathy Béla ig. tanító volt az, aki lelkipásztorral és Végh Lukács volt főbíróval együtt a vezetők nélkül maradt községet az alatt a tíz nap alatt, míg a vörös hadsereg meg nem szállta, irányította. Lelkipásztorral együtt a töltésen Hajdúnánásra, alispáni hivatalba mentek, a hadisegélyek és ellátatlanok ügyében, sikerült ugyan még hazajutniok, s részben a hadisegélyt kifizetni, de már a termény ellátást nem tudták elintézni, mert másnap bejött a megszálló sereg. Egy húsztagú társaság minden élelmiszerét elfogyasztotta. A tiszti ruhájának a megtalálásakor sokat zaklatták, fenyegették. 50 %-os rokkantsága dacára robotba hajtották.

Csogor Ferenc tanító a hajdúmegyei munkaszolgálatosok között főhadnagyi

ranggal teljesített szolgálatot és jelenleg mint hadifogoly bizonytalan tartózkodik.

Felesége, aki tanítónő, féltvén 16 éves leányát, elmenekült. Sopronban mint kórházi ápolónő fejezte be községünktől távolodó tovább-tovább vándorlását. 1945. V. 27.-én leányával együtt hazaérkezett.

Szűcs Lajos András tanító helyben maradt sok viszontagságokon átmenvén némi

anyagi károkat szenvedvén, kiállta a testi-lelki próbát.

Szentjóby-Szabó Tibor kántortanító, levente főoktató, rend helyreállítási kísérletezésénél főjegyzőséget vállalt. A visszatért adóügyi jegyző pátrónusai egyetértvén az akkor még egyetlen szociáldemokrata párttal, hivatalból letették és helyette őt, Juhász Barnát megválasztották. Miután még mindig nem tudott belenyugodni a megváltozott helyzetbe és emiatt hangos kifakadásokat tett és különösen kritizálta a bűnügyi osztály vezetőjének működését, megkezdődött ellene az adatgyűjtés, melynek eredményeképpen internáló táborba került, felesége és két kis fia, minden fizetés nélkül maradt. Ügye még tárgyalás alá nem került. (Közben bíróság felmentette és hazajött.) Lévai Mihály tanító és tiszacsegei munkaszolgálatosok vezetőjének tétetett meg

és a Tisza túlsó partjára vezényeltetett. Gyenge egészségében megrongálódva sikerült neki még az oroszok bejövetele előtt hazakerülnie. Felesége egyedül félvén lakni az emeletes iskola lakásában, elköltözött férje testvéreihez. Itt élték át a nehéz napokat s innen a presbiterium engedélyével beköltöztek az I. sz. tanítói lakásba, melyet mint lóistállót, sok munkával lehetett lakhatóvá tenni. Anyagiakban igen sok kárt szenvedett, mert elköltözés alkalmával csak a legszükségesebbeket vitték magukkal.

Németh Lajos katonai szolgálatot teljesített s Ausztriából 1945. május. 19.-én

pünkösd szombatján került váratlanul haza családjához. Családja a legnehezebb időkben a lelkipásztornál húzódott meg, ahol 15-en aludtak egy szobában. Maga a lelki-pásztor is a puszta padlón aludt 2 hétig. Körülbelül 4 hétig laktak itt s innen az I. sz.

tanítói lakásba költöztek, mind a négyen. Lakásuk berendezése teljesen tönkrement.

Frencel Klára tanítónő édesanyjával és húgával 1945. október 9-én elmenekült.

Pesten, majd Budán élte át a legnehezebb időket. Lakásukból a jó szomszédok egy pár darab bútort megmentettek, de mivel lakásuk lakhatatlan lett, hazajövetelüktől (1945.

március. 22.) kezdve a lelkipásztori lakás egyik szobájában laknak.

– 77 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e Vitéz Tóth Sándor tanító, mint százados tejesített katonai szolgálatot. Jelenleg ismeretlen helyen, mint hadifogoly tartózkodik. Családja sokat szenvedett. Fia, mint helyettes kántor tanított és templomi szolgálatot el átta 2 hónapig.

Tiszacsegén, 1945. május 30.

Hajdú András

gondnok

Nagymáté László

lelkipásztor

Tiszadada

Tiszadada községhez levő s élő református egyháztagok közül az orosz hadseregnek 1944.

november 1.-én történt bevonulása előtt a hadiesemények miatt a községet 25 református egyháztag hagyta el:

Szücs József református lelkész s családja, Szücs Lajos református tanító s családja, Martonffy Béla református kántor tanító.

A többi elmenekült egyháztagok részint köztisztviselők s családtagjaik (10 személy), részint iparos s kisgazdák családtagjaikkal (7 személy).

Egyházi tisztviselő csak Mikó Sándor református igazgató tanító maradt a községben nejével együtt.

Szücs József református lelkész menekülésekor magával vitte az egyház vagyonát ké-

pező, értékes úrvacsorai kelyheket, kannákat, úrasztali terítőket, fontosabb iratokat, anyakönyveket, egyházi s iskolai pecséteket, iskolai naplókat, s az egyház pénzét stb.

Lelkész az elvittekről leltárt nem hagyott a presbitériumnak, így pontosan felsorolni nem tudja az elvitteket.

Lelkész úr hallomásunk szerint Viriusz, telep u.p. Balatonszepezd, Veszprém megyé-

ben lakó testvéréhez menekült. Az egyház ingóságokat Bazsi pusztán, Zemplén megyében elásta de, hogy hova, a presbitériumnak ezideig nem sikerült megtudni, s így arról sincs tudomása, hogy azok meg vannak-e, s vissza kerülhetnek-e Tiszadadára.

Mielőtt az orosz hadsereg bevonult volna a községbe, mely harc nélkül került orosz kézre, ősrégi de 1935. évben új á renovált templomunkat október 31.-én, este 8 óra 30

perckor német katonák felrobbantották. A robbanás által évszázados templomunk és tornya teljesen rommá lett, két harangja darabokra tépve repült szét a környéken vagy hullott le a romok közé.

Egy kőhalmazzá lett a templom és tornya, gerendái, padlós deszkái, tetőszerkezete, templomi székei, orgonája mind-mind hasznavehetetlenné váltak, a kár felbecsülhetetlen.

A templom szomszédságában levő házak közül, 4 teljesen elpusztult, 3 erősen meg-

rongálódott. A megrongáltak között van a kántor tanítói lakás s a vele egybeépített iskolai

– 78 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e épület is, valamint az udvaron levő mellékhelyiségek tetőzetei. Tönkre ment a templomot körülvevő drótkerítés is.

A harci események folytán áldozatul esett a lelkész autója, több sertése, zsírjai, méz-készletei, s ötven családból álló méhese, több száz kötetből álló könyvtára stb., háza körülbelül a padlásáról elhordott terményekről s téli tüzelő anyagokkal együtt 50 ezer Pengő.

Fel lettek törve az egyházi szekrények is, s bennük levő egyházmegyei, egyházkerületi s konventi jegyzőkönyvek, egyháziratok stb. mind-mind megsemmisültek.

Ez történt az iskolai szekrényekkel, s tartalmukkal is.

A falu lakosai is kivették részüket az anyagi pusztulásból. Több mint 50 darab lovat, sok tehenet, sertést, baromfit vesztett, valamint az egész évi szálástakarmány készletét, igen sok szekeret, igásszerszámokat stb.-stb. Az olyan lakások, melyeket lakói elhagytak, feldulattak, bútorzatuk szétvagdaltattak, sokak elégetve lettek, vagy másként hasznavehe-tetlenekké tétettek.

Az egyház tulajdonát képező 15 kat. hold lucernaföld évi termése is áldozatul esett.

A rombolásban, megsemmisítésben, eltulajdonításban, reszt vettek a templom és iskolák környékén lakó szegényebb sorsú magyarok is, s ezek több kárt tettek az egyháznak, lelkipásztornak, elmenekült tanítóknak, mint a katonák.

Rombolást szenvedett a lelkészi lak is, ablakai betörve, vagy elvive, ajtajai megrongál-va, kerítései lehasogatva, megcsonkítva, s a melléképületek is erősen megrongálva.

Károk vannak az új iskolai épületben s az udvaron levő melléképületeken, iskolai padokban.

Az új iskolai épületből elment Széles Lajos tanító bútoraiban és más ingóságaiban kevesebb a kár, ellenben cirka 50 családból álló méhészete, méhese, azokhoz szükséges felszerelések teljesen megsemmisültek. A hadi események miatt tanító előbb Taktaharkány-ba, aztán Makkoshotykába ment, ahol se neki, se családjának személyében bántódás nem esett, míg a Tiszadadán hagyott ingóságában körülbelül 30.000 Pengő kárt szenvedett.

Az itt maradt Mikó Sándor igazgató tanító bútoraiban semmi, ruhaneműiben kevés

kár lett, csak épülőfélben levő házának agyagjait vitték el az átkelőhíd építéséhez, s kész-pénz, széna, kerítésekben 10.000 Pengő kára lett.

Mártonffy Béla kántortanító hollétéről presbitérium nem tud semmit, az ő kára 2.000

Pengő bútorokban, ruhaneműkben.

Egybevetve az egyházat ért károkat, a következők:

Templom és torony teljes szétrombolásával okoztak 1.000.000 Pengőt

2. harang megsemmisítésével 100.000 Pengőt

Templomi berendezések elpusztulásával 100.000 Pengőt

Templomi kerítések elpusztulásával 3.000 Pengőt

Lelkészi lakok s melléképületein okozott károkkal 20.000 Pengőt

Egyházi könyvek, iratok megsemmisítésével 2.000 Pengőt

Lelkészilak kerítéseinek megsemmisítésével 3.000 Pengőt

Kántortanítói lakáson s iskolán esett károk által 50.000 Pengőt

– 79 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e Iskolai bútorok, és könyvek, s iratok megsemmisítésével 4.000 Pengőt

Új iskolai épületek s melléképületeik ejtett károk által 2.000 Pengőt

Egyházi földeken (15 kat. hold.) termett lucernaszéna elvitelével 20.000 Pengőt

Összesen: 1.304.000 Pengő

Egyháztagokban a hadiesemények miatt ez ideig 9 veszteség van, ezek részint azonnali halál al múltak ki, részint sebesülésükbe később haltak el. Sebesülésben él 3 egyháztag.

November 26.-án a község orosz parancsnoka elrendelte az istentisztelet tartását és iskolák megnyitását. E parancsnak azonban december 17.-ig nem tehettünk eleget, mert az iskolák ez időre lettek a katonaságtól kiürítve, s a tanítás céljára kitisztítva, berendez-ve, a templomba menni pedig féltek a hívek.

December 15.-én a községi előljáróság, s a református és római katholikus gondnokok közös megbeszélésükben elhatározták az istentisztelet tartás megkezdését. Mivel a református templom romhalmaz, a katholikusoknak pedig meg van a templomuk, de

sem papjuk, se kántoruk vagy tanítójuk nincs, így főszolgabíró úr engedélyezésével, a hí-

vek kérésére Mikó Sándor református igazgató tanítót kérik fel a róm. katholikus templomban tartandó közös istentisztelet tartására mindaddig, míg lelkész nem tér vissza, a községbe. Mikó Sándor református igazgató tanító vál alja a közös istentiszteletekbeni lelkészi teendők, s a halálozás alkalmával lelkészi teendők végzését.

Ezen esemény dobszó útján tudatva lett a népekkel, s már december 17.-én közös

istentisztelet lett tartva a katholikus templomban.

December 18.-án a tanítások is megkezdődtek az iskolákban, Mikó Sándor ig.tanító vezetése, útmutatásai alapján tanképző iskolai tanulók és 4 polgári iskolát végzettek se-gítségével.

Az iskolákban együtt járnak református és katholikus tankötelesek.

December 22.-én visszaérkezett a róm. katholikus lelkész, de a közös istentisztelet tartás az ő visszatértével sem szűnt meg. Minden vasárnap délelőtt van a katholikus híveknek mise, a reformátusoknak igehirdetés, közös ima, református énekek, s római katolikus énekek éneklése. A lelkészi teendőket a római katholikus lelkész, a kántoriakat Mikó Sándor református ig. tanító végzi.

Református vagy katholikus halottak is együtt temetnek a kétfelekezeti szokások szerint.

A karácsonyi ünnepek másodnapján Fekete István tiszadobi református lelkész úr-

vacsora osztást is tartott a római katholikus templomban, az ez alkalomra bevitt református úrasztaláról, mely a pusztulástól meg lett mentve.

Ez úrasztala azóta is ott van a katholikus templom oltárelőtti térségében, gyönyörű

hímzett terítővel letakarva.

Fekete István tiszadobi református lelkész és a tiszadadai római katholikus lelkész megegyeztek abban, míg Tiszadobra vissza nem tér a katholikus lelkész, addig Fekete István református lelkész temeti el a katholikus halottakat is, s kereszteli meg a katholikus újszülötteket.

– 80 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e Az iskolákban a val ásoktatást Bódis Andor római katolikus lelkész végzi a katholikus gyermekeknek, a református gyermekeknek pedig Mikó Sándor református igazgató taní-

tó, s a kisegítő református ideiglenes tanerők.

Január 10.-én visszaérkezett Széles Lajos református tanító, s 15.-én megkezdte mű-

ködését.

Azonban a református vezetői erő kevés a sok rom eltakarítására, a sok-sok károk kijavítására, a hitélet további fejlesztésére. Szücs József lelkész a Dunántúlról jó, ha tavaszra visszaérkezik.

Presbitérium kéri Főtiszteletű Püspök urat helyettes lelkész küldésére, vagy ha ez nem lehetséges volna, úgy Mikó Sándor igazgató tanító megbízását a lelkészi teendők végzésé-

re, s őt a tanítás alóli felmentésre, hogy minden idejét az egyházépítésre használhassa fel a lelkész hazajöttéig. Helyettes lelkész vagy megbízott javadalmazására is utasítást kér mély tisztelettel a presbitérium.

Isten kegyelme, irgalma, szeretete, áldása legyen velünk szenvedő magyarokkal!

Tiszadada, 1945. január 17.

A tiszadobi presbitérium tagjai

Tiszadob

Az oroszok 1944. november 1.-én érkeztek Tiszadob község határához és még ezen a napon megszál ták a Reje és Katahalma nevű uradalmi tanyákat. A községben lévő német erők ellenál ása következtében azonban a község belterületét csak november 7.-én foglalták el. E harcok alatt és később a lerakott aknák felrobbanása következtében egyházközsé-

günk tagjai közül 6 fi és 5 nő vesztette el életét, többen könnyebben, néhányan súlyosabban megsebesültek. A harcok alatt a lakosság nagy része pincébe rejtőzködött el és az eközben elesett polgári személyeket a helyszínen: udvarokon, kertekben, egyházi szertartás nélkül földelték el. A f. év tavaszán azonban ezek exhumáltattak s a temetőben egyházi szertartással eltemettettek. A nőkkel való erőszakoskodás és a hadizsákmánylás miatt nagy erkölcsi és anyagi kárt szenvedett a község lakossága. Főként a jószágállományból pusztult el igen sok. 1944. végén például az 5000 lelket számláló községben 3-4 pár lónál több nem maradt. A németek elvonulása és az oroszok bejövetele közé eső időben a polgári lakosság fosztogatta a pincében rejtőzködő vagy a községből elmenekült polgártársainak a lakását.

Az orosz harcoló csapatok átvonulása 4-5 napig tartott. Ezután következett a „robot” idő-

szaka, amely csak f. év tavaszán ért véget. Emberek kidőlten, igavonó ál atok elpusztultak, a vasárnap és ünnepnap sem szünetelő munka miatt. December első hetében a két grófi kastélyba román katonai kórház költözött. Ebben sokszor ezernél is több volt az ápolt katonák száma. Később az egyik uradalmi majorban román katonai lókórházat is állítottak fel. Ezeknek az intézményeknek élelemmel és tüzelőanyaggal való el átása is szaporította a lakosságra nehezedő terheket. A kórházak felszereléséhez is hozzá kellett járulnunk bútor-

– 81 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e zattal, konyhaeszközökkel, ágyneművel. Ezzel szemben a román katonai kórházak helyet adtak a falusi polgári betegeknek, sebesülteknek is és ha nem is ingyen, de lelkiismerete-sen gyógykezelték őket. A lelkipásztornak megengedték, hogy a kórházban ápolt magyar hadifoglyokat meglátogassa és lelkigondozásban részesítse. A kórház parancsnoksága a karácsonyi templomi úrvacsorához egyházunknak 10 liter bort ajándékozott. Az ünnepi istentiszteleten az itt állomásozó román katonai alakulatok legénysége tisztjei vezetésével szép számmal megjelent, sőt többen közülük az úrasztalához is hozzájárultak. Egy ízben egy utazó román tábori lelkész tartott külön katonai istentiszteletet református templomban (noha római katolikus templom is van községünkben) és erre a református lelkipásztort külön is meghívták, aki palástosan meg is jelent és istentisztelet végeztével a két lelkész tolmács segítségével barátságosan üdvözölte egymást és kölcsönös áldáskívánással váltak el egymástól.

Az egyház négy tanítója közül kettő: Kuki Lajos és Bereczki Lajos katonai szolgálatra való behívása miatt távozott el 1944. októberében állomáshelyéről. Barcsa Béla ig. tanító és felesége: Bagoly Gizel a tanítónő helyben maradtak. Kónya Ferenc presbiter, uradalmi sző-

lőkezelő, a község megszál ása előtti napokban családjával együtt Mádra a saját birtokára költözött. Fekete István lelkipásztor 1944. november 1.-én távozott el a községből, amikor a harcok már a község határában folytak és feleségével, 2 felnőtt leányával, gimnazista fiával Diósgyőrben lakó községi főjegyző öccséhez ment, akinek felesége orosz nő és azért ott családja nőtagjainak az épségét jobban biztosítottnak látta, mint idehaza. Isten segítsé-

gével sikerült s nagyobb baj nélkül átélnie családjával együtt a Diósgyőrért csaknem egy hónapig folyó harcok súlyos megpróbáltatásait. Diósgyőr megszál ása után, mihelyt utazá-

si engedélyt kaphatott, családját ott hagyva 1944. december 21.-én gyalog tért vissza szolgálati helyére, ahol sértetlenül és hiány nélkül megtalálta egyházának azokat az értékeket: készpénzét, klenódiumait, közokirat jellegű anyakönyveit és fontosabb iratait, amelyeket eltávozása előtt az egyház gondnokával, egy presbiterével és az egyházfival együtt alkalmas helyen elrejtett. Azonban éléskamráját és a lelkészi magtárt, amelyben az egész évi termé-

se volt, teljesen kifosztva találta. Bútorainak nagy része hiányzott. Fekvőhely egyetlenegy sem maradt a lelkészi lakásban. A hazatérő lelkipásztornak Bodnár László nyug. községi főjegyző és családja nyújtott szeretettel szál ást csaknem egy hónapig. Családja hazatéré-

séig pedig itt és a gyülekezet mintegy 20 családjánál volt önként felajánlott „sorkoszton”

szívesen látott vendég. 6 darab szarvasmarhája, 5 darab sertése, baromfi állományának nagyobb része. 6 tagú családjának sok ruhaneműje, magánkönyvtárának egyötöde elpusztult. Az itthon maradt egyházi tisztviselők szintén szenvedtek anyagi károsodást, de jóval kisebb mértékben. Életük és testi épségük megmaradt.

A tiszadobi református egyház háborús kára, melyet annak idején a községi

előljáróságnak is bejelentett, a következő:

Épületekben: aknatalálat következtében a templomtetőzetén és mennyezetén, valamint az iskolai épületek tetőzetén kisebb rongálások; egy kémény a tető fölött teljesen ledőlt, egy nagyon megrongálódott; egy iskolai épületről a vízlevezető csatorna (kb. 20 f méter) teljesen hiányzik; kerítések, kapuk megrongálódtak; egy utcai és egy kertkapu teljesen hiányzik, kb. 40 ablakfiók be van törve.

– 82 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e Berendezésekben: 1 darab bársony és 1 darab szövet szószéki terítő, az orgoná-

ból néhány cső, 3 darab persely két istentisztelet perselypénzével, tanítói lakásból 1 darab kályha csövekkel, takaréktűzhely lemezek, 10 darab iskolai pad, 2 darab iskolatábla, tanítói könyvtárból és az iskolai segélykönyvtárból több könyv eltűnt. Iskolai szemléltetőképek, kísérleti eszközök, térképek nagyrészt megsemmisültek. 3 iskolai asztal megrongálódott, fiókja összetört, az igazgató tanító iskolai pénztári könyve okmányokkal és pénzzel együtt eltűnt. A lelkészi hivatalból a paróchiális könyvtár törzskönyve több kötet könyvvel, 1 darab 1895. utáni időből való anyakönyv, 1 kötet körleveles könyv hiányzik. Az egyházi hivatalos lapokat és az irattár legnagyobb részét kidobálták és megsemmisítették.

A paróchiáról eltűnt még 1 darab „Jobbágy” kályha, 1 darab régi fajtájú fatüzelésű magas vaskályha füstcsövekkel együtt. A magtárból 10 darab mérlegsúly.

Terményben: 1 kat. hold föld tengeri termése (kint a földön pusztult el), kb. 100 kg rozs.

A megszál ás előtt 1944. október 29.-én volt az utolsó vasárnapi és október 31.-én az utolsó köznapreggeli istentisztelet (a lelkipásztor tartotta.). A november 5.-re meghirdetett újbori úrvacsoráztatást azonban már nem lehetett megtartani. Kb. egy hónapi szünetelés után 1944. december 3.-án kezdődtek meg újra a vasárnapi istentiszteletek. Ekkor és a rá következő 2 vasárnap: december 10.-én és 17.-én, tehát összesen három alkalommal Barcsa Béla kántortanító prédikált. Ezenkívül lelkipásztor távollétében 3 halottat eltemetett. 1944. december 24.-én (advent utolsó vasárnapján), karácsonykor és esztendő utolsó napján már a lelkipásztor végezte az igehirdetést, osztott az ünnepben úrvacsorát, sőt a karácsonyi úrvacsoraosztást a lelkipásztor nélkül levő szomszédos Tiszadadán is elvégezte és megkeresztelte a római katolikus lelkész visszatéréséig a helybeli r. és görög katolikus gyermekeket is.

1944. december 2. hetében két tanerővel az iskolai tanítás is megkezdődött. Mind a templom, mind az iskolák mielőbbi rendbehozatalát az orosz hatóságok is szorgalmazták és elősegítették. Úgy, hogy a normális ál apot – azt mondhatjuk – az 1944. év végére csaknem teljesen helyre ál t a tiszadobi református egyházban, ami főképpen annak köszönhető, hogy templomunkat és iskolai épületeinket nagyobb rombolástól megőrizte az Úristen bűneinket nem néző kegyelme!

Tiszadob, 1945. június 30.

Fekete István

lelkipásztor

– 83 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e Tiszaeszlár

Mély fájdalommal jelentem, hogy a német hadvezetőség parancsára 1944. október 31.-én tornyunk és templomunk felrobbantatott és teljesen rommá tétetett, mert a templomunk farozati részének alap és felmenő falazata megmaradt ugyan, de a robbanás következtében előálló repedések miatt bizonyára ezt a részt is le kell bontani.

Megsemmisült a 400 kg. és a 150 kg súlyú harangunk, valamint az orgonánk is. A kő-

ből faragott szószék megmaradt. A robbanás ereje betörte a templomunkat L alakban kö-

rülvevő egyházi épületeknek: a lelkipásztori lakásnak, az iskolai tantermekkel egybeépített három tanítói lakásnak és iskoláknak az ablakait és ajtajai egy részét és 30 %-os rombolást idézett elő ezeknek az épületeknek a tetőzetében.

Az anyakönyvek, a levéltári fontos iratok, az ügy és anyagkezelési könyvek, valamint a történeti dokumentumok, a keresztelési és úrvacsorai kelyhek és úrasztali edények mind idejében eltétettek és épségben megvannak.

A paróchiális könyvtár, az újságok, a konventi, kerületi és megyei jegyzőkönyvek saját könyvtárammal együtt széthányattak, mert a katonai hatóság november 3.-án kiürítette s Napkor községbe irányította a lakosságot, az evakuáció 15-20 napja alatt senki sem őrizte a lakásokat. A járművel nem rendelkező lakosok ugyanis gyalogosan a közelebb fekvő

nyíregyházi tanyákig mentek csak és onnan hamarabb visszaszivárogtak és mint történni szokott: fosztogattak is.

A károk értéke szinte ki sem számítható, mert nem ismerjük sem a munka, sem az

anyag egységárakat, de valószínű, hogy a községi előljáróság által megál apított 1 (egy) millió P. kármegál apítás megfelelő.

Tiszaeszlár, 1945. február 4.

Kovács Lajos

református lelkipásztor

Tiszalök

1944. október 3l.-én a visszavonuló német csapatok templomunkat felrobbantották, úgy, hogy az teljesen elpusztult, kár 1.500.000 pengő.

A hadiesemények következtében emeletes iskolánk épülete súlyos károkat szenvedett, tantermeiben, tanitói lakásaiban istálló volt, ablakai csaknem teljesen elpusztultak, ajtói hiányoznak, kár 200.000 pengő.

Kis iskolánk tantermeit s tanítói lakásait istállónak használták, bútorzatát, padlóját, ablakait teljesen elpusztították kár 100.000 pengő.

Paróchia épületén esett károk 30.000 pengő.

– 84 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e Iskolai padok csaknem teljesen elpusztultak, iskolai felszerelések, bútorzatok kár 60.000 pengő.

Lelkészi hivatal bútorzata, irat és könyvtára kár 30.000 pengő.

Melléképületekben, kerítésekben szenvedett károk 20.000 pengő.

Összesen 1.940.000 pengő.

Ez az értékelés az 1944. év január 1.-én érvényben levő árak alapján történt.

Tiszalök, 1945. szeptember 20.

Pál Ferenc

református gondnok

Mikó Sándor

lelkész

Vámospércs

A 675-1945. számú felhívására tisztelettel jelentem, hogy a vámospércsi református egyházközség 12 tanerős és négy tanítói lakással rendelkező népiskolája 1944. évi kára körülbelül 1.000.000 Pengő.

A lelkészlak, a templom és tornya 1944. évi kára körülbelül szintén 1.000.000 Pengő.

Vámospércs, 1945. szeptember 19.

Bartha Dezső

református lelkipásztor

iskolaszéki elnök

A templomot 15 ágyú, illetve akna-találat érte. A tető bádogfedél héjjazata 33 m2 területen, fedéllécek, gerendák, 6 m” deszkafödém teljesen elpusztult. Értéke 285.000 P.

A torony déli és keleti oldalán 3 m3 falazat tönkrement, újonnan rakandó 14.000 P.

A toronyon lévő 4 darab ablakot a szilánkok és a légnyomás megsemmisített 8.000 P.

A torony fedélszéke deformálódott, 5 darab 7 m 20x20 méretű gerenda összetört

25.000 P.

A torony íves felületén 18 m2 25 cm vastag deszkaborítás megsemmisült 9.000 P.

A templom kerítését, tégla- és vasanyagát 31 méteren páncélossal összetörték 45.000 P.

A templomban az orgona repeszdaraboktól használhatatlanná vált, alkatrészeit a

megszál ás idejében ismeretlenek elhurcolták 614.000 P.

– 85 –

A l s ó s z a b o l c s - H aj d ú v i d é k i e g y há z m e g y e A templomnál történt háborús károk értéke a jelenlegi árviszonyokat figyelembe véve lett megál apítva 1.000.000 P-be.

A károk 1944. október 10-20. között estek.

Iskolánál lévő háborús károk:

A dombon lévő iskolánál 12 ablakból a légnyomás 136 tábla, 40x50 cm2-rű ablaküveget kitört 48.800 P.

24 darab 4 üléses iskolapadot a németek feltüzeltek 52.800 P.

10 darab 10 üléses iskolapadot a németek feltüzeltek 42.000 P.

1 darab fafűtéses kályha felrobbantva 9.000 P.

2 darab tanítói asztal eltűnt 4.000 P.

39 m 180 cm magas deszkakerítést a németek leromboltak, eltüzeltek 39.500 P.

A németek által okozott károk szeptember 20-október 18-ig történtek.

Az új iskolánál 18 ikerablakból 256 tábla, 30x45-ös méretű ablaküveget a légnyomás kitört 71.680 P.

37 darab 2 üléses iskolapadot a németek eltüzeltek 48.400 P.

26 darab tanítói karosszék eltűnt 20.800 P.

2 darab pódiumot a németek eltüzeltek 4.000 P.

1 darab tanítói íróasztal eltűnt 2.500 P.

Az iskola tetőzete lövedéktalálat következtében 24 m2 területen elpusztult (pala, deszka, perenda) 42.600 P.

Az új iskola emeletén lévő két tanító részére való lakás lövedékrobbanás következtében tetőrongálódást szenvedett, a falai megrongálódtak, hasznavehetetlenné vált 350.000 P.

Az összes kár 1944. szeptember 20.-október 20.-ig történtek.

Az alsó iskolánál lévő háborús károk:

18 ablakból 210 tábla, 40x50 cm2 méretű ablaküveget a légnyomás kitört 73.500 P.

5 darab 5 üléses iskolapadot a németek feltüzeltek 15.000 P.

14 darab 4 üléses iskolapadot a németek feltüzeltek 30.500 P.

92 m 180 cm deszkakerítést a németek leromboltak és eltüzeltek 118.500 P.

A lelkészlakon az irodaépület és más épületek lövedéktalálat következtében megron-gálódtak 26.420 P.

A jelentett háborús károknak csak az anyag értéke becsültetett fel, a jelenlegi árak-nak megfelelően, a templomnál és iskoláknál összesen 2.000.000 azaz kétmillió pengőben.

A munkadíjak a jelentett kárösszegbe nem foglaltattak bele.

Vámospércs, 1945. szeptember 28.

Bartha Dezső

református lelkipásztor, iskolaszéki elnök

– 86 –

II. rész

BÉKÉSBÁNATI EGYHÁZMEGYE

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

Battonya

1944. szeptember 22.-én vettem azt az értesülést, hogy községünket kifogják üríteni, nagy harcokra lesz kilátás és tanácsos, hogy kimenjünk a községből. Templomunk tornyát katonai megfigyelők foglaltak le. Oly váratlanul kaptuk e hírt, hogy csak az Urasztali értéket tudtam biztonságba helyezni. Azután a községtől 10 km.re levő javadalmi föld tanyájára mentünk ki Feleségemmel együtt azzal a tervvel, hogy a harcok lecsendesedése után né-

hány nap múlva visszajövünk. A tanya azonban közel fekszik egy műúthoz, mely egyik főútvonal Orosháza felé. Azon vissza nem jöhettünk, a községet meg lőtték, így a tanyáról Mezőkovácsházára mentünk. Szeptember 23.-án délután onnan az utolsó vonattal Orosházára s 25.-én délután érkeztünk Öcsödre Feleségem szülőfalujába, hol két testvére lakik.

Erről jelentést tettem Püspöki hivatalnak Öcsödre érkezésünk után mindjárt.

Ide október 7.-én jött be az orosz hadsereg egy puskalövés nélkül, senkinek semmi bántódása nem esett. Mivel Öcsödről Irlanda Dezső és P. Nagy Elek lelkészek elmentek, mihelyst istentiszteletet lehetett tartani azonnal jelentkeztem szolgálatra s Isten segítsé-

gével 1945. február 15.-ig zavartalanul végeztem minden munkát. Február 17.-én indultunk vissza kocsin Battonyára, hamarább nem lehetett. Amint a levél posta megindult november végén a battonyai testvérekkel levelezésben voltam.

Battonyai egyházunkat Istennek legyen hála különösebb veszteség nem érte. Temp-

lomunk déli oldala felől a fal tövéhez közel esett egy kis kaliberű gránát lövedék, de csak az ablakok egy részét törte ki a légnyomás ezen az oldalon, ezt azonban hamarosan kijavíttatták. Három ablakról a vászon függönyt elvitték.

Úrasztali kelyhek, tányérok, terítők hiány nélkül megvannak. Anyakönyvek

prezsbiteri jegyzőkönyvek sem hiányzanak, mindössze az történt, hogy az utolsó kötet prezsbiteri jegyzőkönyvből 89 beírt lapot vigyázva kitéptek s azt egy másikba tették, a többi tisztán levő lapot elvitték. Konfirmáltak, áttérők, kitérők anyakönyve is megvan.

Irattárunkból sem hiányzik iratcsomó: hogy valamilyen irat hiányzik e, azt csak a teljes átnézés után tudnánk megál apítani.

Ember életben nem esett kár!

Általános benyomásunk az, hogy azok az orosz katonák, kik a lelkész-lakásban voltak megszál va szinte tiszteletben tartották a templom melletti lelkész-lakást. Se a falakon, se a bútorokon semmi nyoma, hogy itt laktak, még csak vakolat sincsen leütve a falról, sem karcolás nincs a bútorokon.

Iskolánknál néhány szemléltető kép s két térkép hiányzik. Az osztálykönyvekből még szeptember közepén a Tanfelügyelőség szigorú felhívására 15 kötetet (1919-1943 évieket) postán beküldtük, ezek sorsáról még semmit nem tudunk.

A tanítás már október elején megkezdődött s zavartalanul folyt. Egy tanítőnőképezdei IV. oszt. növendék s egy polgári iskolai tanár végezték a tanítást április 1.-ig, akkor egyházunk tanítója vette át. Ő 1943 óta katonai szolgálatot teljesített, mint levente körzet parancsnok s a Dunán-túlról jött vissza családjával együtt.

– 88 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

A lelkészi hivatal bútoraiból egy darab sem hiányzik.

Jelentésem szíves tudomásul vételét kérve vagyok

Battonya, 1945. június 15.

Vörös Lajos

lelkipásztor

Békés

A mi békési református egyházunk és elemi iskolánk összes tisztviselői, tehát lelkipásztorok úgy mint, Karácsony András és Balogh Mátyás, továbbá Nagy Lajos val ásoktató lelkész, Ladányi Imre és Tokaji Károly segédlelkészek, s Lipcsei Gábor külterületi elemi iskolai tanító, okleveles lelkész itthon maradtak s egy napig sem távoztak el őrhelyükről.

Tanítóink nagy része szintén itthon maradt, így Tokaji Gábor és Hidvégi Gábor igazgatók, Gulyás Sándor, Takács István, Gyöngyössy Elek, P. Szász Lajos, Molnár A. Béla, Séllei Vilma, Bélteky Mária, Endrődyné Turi Juliánna, Virág Mária, tanítók illetve tanítónők,

- a megszál ás előtt katonai szolgálatot teljesítettek Varga Béla, Biró László és Tikász István,

- a megszál ás előtt való napokban Debrecenbe utazott s ott rekedt családi ügyben, s ma is távol van Kovács Sándor c. igazgatótanító, s a megszál ás elől elmenekült mint levente osztagparancsnok Jánszky Elemér tanító. Istené legyen a hála és örök dicsőség, hogy a honmaradtaknak adott erőt a súlyos idők elhordozásához.

Távollevő egyházi tisztviselőnk ügyével presbiteriumunk addig hivatalosan nem

szándékozik foglalkozni, míg erre felsőbb egyházi hatóságainktól felhívást, illetve utasítást nem nyer.

Egyik segédlelkészünket, aki a megszál ás előtt s alatt is tábori lelkész volt az északi frontokon s e hó közepén jött haza, - előbb katonai szolgálatából leszerelve, - itteni ál á-

sának fenntartása mellett – kisegítőként átengedte egyházunk a füzesgyarmati egyháznak szolgálattételre, miután onnan a rendes lelkész elmenekült s a községben csak egy unitári-us lelkész maradt. E segédlelkészünk névszerint Takács László.

Az egyház épületeiben különösebb károk nem keletkeztek. Néhány darab tetőcserép, ablaküveg tört be. Több kárunk van, bár az sem nagyobb értékű, ingóságokban. A megszál ás első napjaiban az orosz hadsereg után a román szál ásolt be a központi régi Kollé-

giumunk épületébe, ahol is feldúlták ismereten tettesek a külső és belső lelkészi hivatalt, a gondnoki s egyházi jegyzői hivatalokat, a tanítói gyűléstermet és az egyházi levéltárat.

Minden bezárt ajtót, szekrényt, zárat feltörtek. Anyakönyvekben s fontos okmányokban károkat nem szenvedtünk, de a hivatalban őrzött, vagy kezelt hivatalos és magán pénzeket, perselyek tartalmát vitték el, circa 2000 – kettőezer pengő értékben. Elvitték a két írógépet, telefont, számoló gépet, barométert, zsebórát, író és levélpapírokat. Elvitték a gondnoki hivatal erős zárú pántos szekrényét feltörve az egyik úrasztali, feliratnélküli régi úrvacsorai kenyértányért, ezüstből valót, továbbá ugyanonnan néhány úrasztali fehér vászonabroszt

– 89 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

és kendőt. Ezek kivételével a többi értékes ezüst úrasztali kelyheket, cinedényeket, bársony és feketeposztó úrasztali terítőket, még eddig sikerült megmentenünk s nedvességmentes száraz helyen tartanunk.

A rajtunk átviharzott megszál ásnak illetve háborúnak emberéletben eddig csak

2 (kettő!) polgári személy áldozata van. A bejövetel napján a repülőkről lezúgó gépfegyver golyók megöltek 4 magyar katonát s a bevonuló orosz sereg leterített 2 fegyvertelen utcán bámészkodó katonát. Tegnap hoztak haza Gyomáról egy békési református fuvarost, aki többi társával 10 paraszt kocsin robotba fuvarozott el szombaton innen egy csapat orosz katonát, akik a pesti frontra voltak irányítva. Homloklövéstől halt meg.

Az itthon maradt egyházi tisztviselők sokat szenvedtek és szenvednek a katonai be-szál ásolások miatt, mert a katonák az ingóságokat sem kímélik. A tisztviselők egymás között a mai súlyos idők kívánta igaz testvéri és szolgatársi viszonyban élnek, ami ugyan azelőtt is fennállott közöttük. Az egyházközség életében a normális viszonyok lassanként helyre állnak. Nagy baj, hogy sem a katonaság, sem a polgári lakosság annyiban nem respectálja a vasárnapot, hogy ezen a napon is vannak községi s egyéb hivatalok, bár a templomba járást nem akadályozza semmi. Ezen azonban ma nem változtathatunk.

A bevonulás október 6.-án délután fél 3 órakor történt, mely után az első istentiszteletet a templomban október 12.-én tartottuk, s azóta megszakítás és fennakadás nélkül tartjuk ma is. Elemi iskoláink október 23.-án megnyíltak s a mai napig illetve ma is folyik a tanítás. Tüzelőanyag, tanszer, tankönyv és ruhahiány most már nehezítik az iskola munkáját. Az egyház és a magánosok tulajdonából elvitt vagy elveszett ingóságokat még nem szerezhettük vissza és kevés reményünk van a visszaszerzésre.

A kavargó és nehezen tisztuló politikai párt akcióktól minden egyházi tisztviselőnk az E.T. idevágó rendelkezése szerint is, távol tartja magát.

Az úrvacsoraosztási alkalmakra, az orosz katonai parancsnokság – kezdettől fogva mindenkor, a legteljesebb megértéssel és készséggel bocsátotta rendelkezésünkre, az egyház pincéjében tárolt s őrzött készletéből a szükségelt illetve kért mennyiséget.

Egyéb jelenteni valóm jelenleg nincs.

E jelentésem 3 eredeti példányban készült, az egyházkerület, az egyházmegye és

a helybeli egyházközség levéltára számára.

Jelentésem szíves tudomásul vételét kérve, Isten gazdag áldását és oltalmát szívből kívánva, atyafiságos köszöntéssel maradtam Főtiszteletű Püspök Úrnak

Békés, 1945. január 29.

Karácson András

református lelkipásztor, a presbitérium elnöke

– 90 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

Békéscsaba

1944. szeptember 21.-e az első fekete nap városunk és egyházközségünk életében az im-már évek óta folyó háború során. Angol és amerikai bombázók súlyos légitámadását éltük át. Hatalmas épületek és kis családi házak egész sora vált a földdel egyenlővé. Egyházi épü-

leteinkben nem esett kár, egyház tagjaink családi házai közül azonban sok pusztult el, vagy rongálódott meg súlyosan. Egyház tagjaink sorából többen életüket vesztették, pontos szá-

mukat azonban éppúgy, mint az összes veszteségét nem sikerült megál apítani. A sokszor gyakorolt és elképzelt mentési munkálatok majdnem teljesen csődöt mondottak. Bizony-talanul, kapkodva és kis erővel indult meg a mentés. Mindjárt másnap ez is abbamaradt, a város önkéntes kiürítését közlő falragaszok olyan fejetlenséget és pánikot idéztek elő

a városban, amely minden további mentést, az áldozatok összeszedését és tisztességes eltemetését lehetetlenné tette. A város vezetősége, hatóságok, közhivatalok pakolt és ment.

Az egész város fölbolygatott méhkashoz volt hasonló. A félelem lelkét bocsájtották a városra anélkül, hogy tanácsot, útbaigazítást, segítséget adtak volna az arra illetékes tényezők.

Aki csak tudott, pénzzel és szállítóeszközzel bírta, elhagyta a várost. A rendőrség is eltávozott, élet és vagyonbiztonság megszűnt. A több mint 10.000 menekült között egyházunk tagjai közül is sokan szerepelnek, pontos számukat megál apítani azonban mindezideig nem sikerült. Egyházunk főgondnoka a polgári kiürítési kormánybiztos rémlátásai s rá-

beszélő unszolásának hatására távozott. Egyházunk gondnoka egy szónyi, vagy sornyi értesítés nélkül, egyetlen egy anyagi vonatkozású írás, betétkönyv s a pénzkészlet átadása nélkül hagyta itt az egyházat. Eltávozott az egyház kántora s a fentieken kívül még három presbitere az egyháznak.

Lassan telnek a napok, viszonylagos csend és nyugalom áll be. A hadi helyzetről s a front ál ásáról vagy semmilyen, vagy a valóságnak meg nem felelő tájékoztatást kapunk. Már megindul az elmenekültek visszatérése, mikor ránk köszönt október hatodikának szomorú reggele. Istentiszteletre készülök, amiből azonban nem lesz semmi.

8 órától egymást érik a légi harcok s légitámadások. Senkise tudja, mi ez, a városban tartózkodó katonai alakulatok zavarodottan futkostak. Idő nincs a gondolkodásra. Pár óra telik el s még dél sincs, mikor az orosz élcsapatok végig dübörögnek a városon. Számbajöhető

ellenál ást a város határában sehol sem fejtenek ki a mieink. Ezzel magyarázható a gyors, aránylag csekély rombolással végbemenő megszál ás.

A megszál ás reggelén lelkésztársammal nem sikerül az érintkezést felvennem. Ma-

gam miután látom, hogy istentisztelet tartására sor nem kerülhet, hiszen riadó van s egyre sűrűbben pattognak a lövedékek az utcákon s a házak falán, kerékpárra kapva a szomszé-

dos Békés községbe igyekszem, hogy édesanyjánál lévő feleségem és gyermekem sorsáról tudjak s ha kel , segítségükre legyek. Az utat ál andóan lövik s csak Isten kegyelme őriz és segít át Békésre. A megszál ás ott ér s az első napok zűrzavarában nem látszik tanácsos-nak a hazaindulás. Egy heti türelmetlen, de kényszerű várakozás után gyalogosan indulok haza. Baj nélkül érkezem s az első, amit megtudok az, hogy lakásunkat érkezésem reggelén

– 91 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

dézsmálták meg az oroszok. Templomi, úrasztali felszerelésekben, anyakönyvekben, irattárban nem esett károsodás. Ezeket még közvetlenül a bombatámadás után, szeptember végén biztonságba helyeztük. Lelkésztársam az én kényszerű egy hetes távollétem alatt is helyén maradt s az istentiszteleti szolgálat s más lelkészi szolgálatok is a megszál ás percé-

től fogva megszakítás nélkül tovább-folytak.

A megszál ás napján s az azt követő néhány nap alatt a minden gátlás és fegyelmező

erő alól felszabadult tömeg szégyenteljes vandál pusztítást visz véghez a városban található jóformán minden üzletben és raktárban. Az elmenekült városi vezetők helyét a kommunista és a szociáldemokrata párt emberei foglalják el. Az orosz hatóságok és a városi tanács egybehangzóan az egyházi munka zavartalan folyása s a hitoktatás további végzése mellett foglal ál ást.

Az orosz parancsnoksággal mind az ő, mind a mi kezdeményezésünkből többször ke-

restük az érintkezést s örvendezéssel kell megál apítani, hogy egyházi életünk zavartalan folyása mindezideig biztosított.

Amikor már viszonylag rendeződni kezdtek az ál apotok, november elsejétől sorozatos német légitámadások célpontjává lettünk. A lakosságon ismét pánik, félelem lett úrrá.

Bár a lezajlott négy támadás aránylag kis károkat okozott, egyházunknak mégis komoly veszteséget szenvedett ezek során. A templom és a parókia ablakai a légnyomás következtében többször bezúzódtak, a gyülekezet szeretetháza pedig közvetlen közelében becsapódott bombától annyira megrongálódott, hogy hasznavehetetlenné vált. Javítására, vagy épen újraépítésére a jelen körülmények között nincsen mód.

Ami az egyháztagok, illetve az egyházi tisztviselők egyéni sorsát és megpróbáltatását illeti, röviden a következőket jelenthetem:

Kivétel nélkül minden egyháztagunk így, vagy úgy, kisebb vagy nagyobb mértékben

kivette részét a megpróbáltatásokból és a veszteségekből. Az elmenekültek ingóságai s házi (ingóságai) felszerelése elpusztult. Főgondnokunk és gondnokunk lakásából semmi sem maradt. Ugyanez lett a sorsa a kántor s az eltávozott presbiterek ingóságainak is.

Isten előtt való hálaadással jelenthetem, hogy a közös nyomorúság s eltávozott szeretteinkért való közös aggodalom a lélek mélyéről őszinte és buzgó istenhez való fordulás gyümölcsét teremte. Istentiszteleteink a megszál ás legkezdeti idejétől eltekintve egyre lá-

togatottabbakká váltak. A karácsony ünnepét megelőző egy hetes evangélizációnk s a ka-rácsonyi istentiszteletek és úrvacsoraosztások a legteljesebb béke viszonyokhoz hasonlítva is fölül tetézték azokat látogatottság szempontjából, buzgóság tekintetében pedig messze fölötte voltak a régebbieknek.

Lelkiek tekintetében tehát nincs okunk panaszra.

Anyagi vonatkozásban került azonban az egyház a változott helyzetben súlyos körül-mények közé. Az ál ami támogatás elesését csak súlyosbította az a körülmény, hogy eltá-

vozott gondnokunk magával vitte az egyház betétkönyvét s pénz-készletét. Teljesen üres kasszával kellett a lehetetlent megpróbálni: fedezni a felmerült szükségleteket. Isten lelké-

től vezérelve a gyülekezet azonban itt is segítségünkre jött. Az egyházi adózás, leszámítva az elmenekültek, kibombázottak s teljesen kiraboltak eleső tételét, önkéntesen és örven-detesen folyik. Az egyház céljait szolgáló adományok összege nem egészen három hónap

– 92 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

alatt felülhaladta az 1.000 pengőt, ami múltbani helyi viszonyainkat véve tekintetbe, igen jelentősnek mondható. Templomi persely-pénzünk egy-egy alkalommal összegszerűleg magasan felette jár az előző évieknek. Így adódott, hogy nemcsak munkában tudtuk tartani és állítani a szükséges egyházi tisztviselőket, de a körülményekhez képest anyagi tekintetben is kielégítően tudunk gondoskodni.

A presbitérium kiegészülve a törvényesen megválasztott és behívott pótpresbiterekkel

– kiket ideiglenes megbízással hívott be – az egyház anyagi ügyeinek vezetésére ideiglenes megbízatással gondnokot választott s a kántori teendők önálló el átásával megbízta azt a presbitert, aki eddig is kisegítő kántori szolgálatokat végzett.

A gyülekezetben rend és nyugalom van s az egymás terhe hordozásának krisztusi parancsát egyre értékesebb és meghatóbb cselekedetek sorozatával váltja mindennapi való-

sággá a gyülekezet.

Bízva hisszük, hogy a közös megpróbáltatás és nyomorúság Isten kegyelme által hitbeli megébredést és krisztusi életforma kialakulását, mint áldott és drága gyümölcsöt fogja megteremni. A megpróbáltatásokért, fájdalmakért és veszteségekért s a bőségesen megta-pasztalt kegyelemért hála és dicsőség legyen az Istennek.

Békéscsaba, 1945. február 4.

Koppányi Gyula

lelkész

Békéssámson

Mindenek előtt Isten iránti hálával jelentem, hogy a megszál ás ideje alatt egyházközsé-

gemben maradtam, a lelkészi szolgálatomat úgy a templomban, mint azonkívül is zavartalanul folytathattam. A megszál ás október 7.-én reggel történt. Kéttanerős iskolánk egy tanítónője: Pankovits Jolán szüleihez menekült Kőröstarcsára s ott a református iskolában nyert beosztást; vissza térni még nem volt módjában. Semmi felforgató actió sem a presbitérium, sem a gyülekezet kebelében nem indult meg s nem észlelhető. A megszál ás kortörténeti leírását, egyházi életünkkel kapcsolatban néhány nap múlva elkészítem.

Jelentem továbbá, hogy a politikai községben: az ál ami, római katholikus, uradalmi, községi iskolák összes tanerői elmenekültek; egyedül a mi iskolánkban van tanítás, november 1. óta, de csak az alsó tagozatban s az itt maradt Kovács Mária kántor-tanítónő

vezeti a IV. vegyes osztályt; Bartha György lelkész az I. vegyes osztályt, s az ál . óvónő

a III. vegyes osztályt s egy II. o. líceumi leány növendék a II. vegyes osztályt. Még eddig a kántor-tanítónő fizetések az egyház pénztárából kifizettük, csak a lelkész ál . fizetés kiegé-

szítése maradt el november 1.-től, de egyházi természetű javadalmát ő is megkapta.

A kollégiumi segélyt és az egyház közigazgatási járulékát, - még ha módunkban volna is – sem tudnánk megküldeni, mert a szeptember 26.-án leszerelt postahivatal, még a mai nap sem működik, úgy hogy egyszerű levélküldeményeket is az ál amépítészeti hivatal

– 93 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

útőri futár postája hozza és viszi a legközelebbi vasútállomásra, Tótkomlósra. Azonban ha lehetősége lesz a pénz küldésének, teljesítjük kötelezettségünket.

Ezek után maradok Főtiszteletű és Méltóságos Püspök Úrunk

Békéssámson, 1945. január 22.

Bartha György

lelkész

Békésszentandrás

Békésszentandrás község 1944. október 7.-én hajnalban került harc nélkül az orosz hadsereg kezére. A község átadása, illetőleg átvétele simán történt. A háborúval együttjáró körülményeket (tömeges munkára kirendelés stb.) nem számítva, ettől az időponttól kezdve pontosan egy hónapig, november 7.-ig a község s benne a református egyház-község élete szinte zavartalannak volt mondható. Istentiszteletinket rendesen megtartottuk, iskoláinkban a tanítás megindult s az élet- és vagyonbiztonság a község belterületén normális volt. Ez idő alatt egyházközségünk semminemű veszteséget nem

szenvedett.

1944. november 7.-e a község történelmében feledhetetlen nevezetességű dátum

lett. E napon ugyanis elrendeltetett a község kiürítése. A kiürítés ideje a rendelet szerint 10 napra szólt s a lakosság tartózkodási helyéül a tanyavilág és a Szarvas nagyközség jelöltetett ki. A kiköltözködés a kiszabott idő rövidsége és a fogatok hiánya miatt a legnagyobb nehézségek között történt s 10 napi eleségen és hirtelen összekapkodott holmin kívül a lakosságnak minden ingó vagyona a házakban maradt.

A 10 napból 49 lett. A tanyákban összezsúfolódott községi lakosság ez idő alatt

súlyos megpróbáltatásokat szenvedett át. Számtalan helyen egy-egy tanya szobájában, konyhájában, istállóiban és fészeriben 30-50 ember húzódott meg s az élelem-, különö-

sen a liszt és sóhiány miatt a helyzet katasztrofálissá súlyosodott.

Az egyház lelkipásztora feleségével együtt egy római katolikus gazda tanyájában

talált menedéket s tizennegyedmagával négy hetet töltött egy kis szobában. Mikor az élelem, ruha és egyéb hiányok miatt helyzetük már tarthatatlanná lett, nagy nehézségek között Szarvasra költöztek be. Két tanítónk családjával együtt szintén a tanyavilágban élte át az otthontalanság idejét.

Negyvenkilenc napi távollét után december 27.-én végre letelt a számkivetésnek

ötszörösre megnyúlt ideje s hazajöhettünk elhagyott otthonainkba.

Hogy mit jelentett Békésszentandrás községre s a református gyülekezetre nézve

a kilakoltatás 49 napja, annak részletezésébe most nem bocsátkozhatom. Az ingó-

ságokban, berendezési tárgyakban, élelmi anyagban és épületekben szenvedett kár

ezidőszerint pótolhatatlan veszteségeket okozott az amúgy is szegény anyagi viszonyok között élő lakosságnak.

– 94 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

Az egyházközség veszteségei: az éppen 100 éves orgona sípjainak megrongálása miatt alig használható. Eltűnt 2 darab nehéz, nagyértékű bortartó ónkupa, az ezüst keresztelő

edény, az összes (aranyozott szegélyezésű, nehéz piros bársony) drapéria, megrongálódott néhány díszfaragású templomi pad, a templomi kövezet egy része a benti tüzeléstől helyre-hozhatatlanul elszennyeződött, egy régi kézifaragású értékes persely-ál vány, szám-kirakó tábla stb. tűz martaléka lett.

További károk: egy egész épülethez való (temetőcsősz házra szánt) tető-faanyag tejesen, a cserép anyag egy részében megsemmisült, 42 folyóméter deszkakerítés eltűnt, kifeszített ajtók 3 darab, a lelkészlakáshoz tartozó kályha, kályhacsövek, elrontott zárak, iskolai padok, iskolai anyakönyvek és egyéb rongálások tetézik az eklézsia kárát.

Anyakönyveink sértetlenül megmaradtak, a levéltárban az összekeverésen kívül lé-

nyegesebb hiány nincs, az értékesebb iratok előkerültek.

Lelkipásztornak és feleségének a rajtuk lévő felső- és alsó ruhán kívül semmi ruhaneműjük nem maradt, s itt elő sem sorolható ingóságaik és berendezési tárgyaik eltűnése őket szinte a teljes anyagi pusztulásáig juttatta. Hasonló sors érte egyik tanítónkat, Lengyel Jenőt és családját.

Most, hogy a nagy szenvedéseken és veszteségeken átesett gyülekezet a lehetőség szerint úgy-ahogy ismét fészket rakott otthonában, lassanként megindul a polgári és gyülekezeti élet vérkeringése is.

A bűneinkért méltó haragjában is kegyelmes Isten előtt alázattal leborulva, magunkra, drága hazánkra, egyházunkra, magyar népünkre az Ő irgalmát esdve mondjuk: „Letörlöm könnyeimet s megyek rendeltetésem pályafutásán”.

Főtiszteletű Püspök Uramra, munkájára Isten megsegítő kegyelmét kérve, maradtam

Békésszentandrás, 1945. január 16.

Marjay Géza

lelkipásztor

Doboz

1944. október 5.-én este 10 óra tájban nagy utcai csoportosulás zaja tett figyelmessé

– érdektelen szemlélő előtt gyönyörűnek tetsző – tűzijátékra, mely Békéscsaba felett jelent meg, mint mondták „Sztálin-orgona” világításában. Ez a zaj rövidesen elmúlt, „visszaverték a támadókat” hangoztatta a propaganda, és sokan, ebben a gondolatban tértek pihenőre.

Az október 6.-i gyásznap azonban már hajnalban talpra állította a község apraját-nagyját.

Német, majd magyar csapatok vonultak keresztül a községen, utóbbiak azzal biztattak, hogy a németeknek adták át a frontot. Az ágyúszó szünet nélkül hangzott egyre közelebb Gyula felől. A reggeli órákban nagy sűrgés-forgás a községben. A szeptemberi menekü-

lésből visszatért községi tisztviselők a főjegyző vezetésével verik az indulót. Közben én temetni megyek. Kántor nélkül, mert egyetlen itthon levő tanítónk is családjával küzd, mit

– 95 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

csináljanak. Temetés közben már golyók sivítását közelből hal ani. Temetésről hazajövet már csendesül a falu, akik akartak, elmenekültek, az itthon maradtak óvóhelyre tértek.

Én is feleségemmel és cselédünkkel a pincébe vonulok le. 11 óra múltával közeli lövések és lovasok patkócsattogásának zaja hirdeti, hogy az oroszok megérkeztek. A kíváncsiság felcsal a padlásra, s annak ablakán át nézünk végig a tekintélyes lovascsapaton, mely rohanva száguldott át a községen, de a háztetőn pattogó golyók hamarosan lezavarnak. A pincéből hallgattuk és vártuk a következő eseményeket. Nem sokáig. 13 óra körül puskaropogás és aknavető robaja tesz figyelmessé. Sarkad felől érkeznek újabb csapatok. Pincénk fala szinte reszket. A közeli útkereszteződéstől hallik a zaj, ahol a községből az északi hídon túlra vezető útból elágazik a Vésztő és a Sarkad felé vezető út. 14 óra tájban orosz katona kiabálása kényszerít fel a pincéből. Két katona lovat követel. „Nem” -et intésemre egyik fegyverhez nyúl, „burzsujt” fenyeget, de a másik csitítja, megelégszik a zsebórámmal s tovamennek.

Az esteli órákban érkezik meg a fosztogató csapat. Lakásunkat végig fosztogatták.

A könyvtárszekrény kivételével minden szekrényt kiürítettek, tartalmát széjjel szórták.

Minden zseb- és karórát, számszerint 7-et, arany ezüst és nikkel órát, minden ékszert, összes nadrágomat, lepedőket, paplanokat és két női biciklit vittek magukkal. Naivságunkban nem rejtettünk el semmit azon a törékeny és porcelán és üvegneműeken kívül, amit a bombázásból bekövetkezhető házomlás elől helyeztünk el a pincében.

A fosztogatás megkímélte pincénket, kamránkat, már nem volt idő ott is széjjel nézni.

Az irodát szintén érintetlenül hagyták, mert a szekrények üresen ásítottak feléjük, miután az összes anyakönyveket, irattárat, jegyzőkönyveket már jóval előbb aránylag bombabiztos helyen raktároztam el az úrasztalához tartozó összes felszerelésekkel együtt, a lelkészi lakás vastag bolthajtásos és ágasokkal még alátámasztott, megerősített pincéjében.

Másnap nehezen indult a forgalom. De hírek szállingóztak, hogy több civil halott lett.

A hír, sajnos, igaznak bizonyult. 23-an lettek szomorú áldozatai részben kíváncsiságuknak, részben pedig annak a szomorú ténynek, hogy egy magyar zászlós néhány katonával együtt a fentebb említett útkereszteződésnél felfejlődve, golyózáport zúdított a bevonuló orosz katonaságra. Rövidesen elhallgattatták s megszalasztották őket aknalövésekkel, de a vésztői országúton valószínűleg mind hősi halált haltak. Hátra maradt néhány német katona szintén kézigránátot dobott az oroszok közé, akik német katonák után kutatva lőttek le civil magyarokat. Még pedig 21 férfit, 2 nőt. Ezek között voltak 17 évestől 66 évesig minden korúak. Később még sebesülésbe belehalt egy 17 éves ifjú. Meggyógyult két meglehetősen súlyos sebesült.

Ez már nem tartozik a bevonuláshoz, de megemlítem, hogy 1945. január 3.-án 58 éves férfit az erdőn farakás közben vadászó oroszok eltévedt golyója megölt.

Ezen életáldozatok mellett az anyagi veszteség eltörpül. Ingatlanban alig van kár. Na-gyobbakról éppen nem lehet beszélni. 12 ház sérült meg kevéssé, ezek a sérülések is hamarosan eltűntek, úgy hogy községünk egyáltalán nem mutatja a háború dúlásának képét.

Egyházi épületekben is ugyanígy alig van kár. Templomunk bádogfedése kapott go-

lyótól apró lyukakat, és a torony falazatán látszik szintén itt-ott lövések helye. Egyik iskolaépület, ami éppen szomszédságában fekszik az említett útkereszteződésnek, valamint a lelkészlakás tetőzete szintén golyólövésektől kapott sérülést.

– 96 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

Nagyobb veszteség érte iskolánkat belső berendezésében. Sárban leragadt autók alá kihordták padjait, letörték szekrények ajtait. Ezek helyre hozatala és pótlása ma pénzben ki sem fejezhető. Az itteni asztalos ítélete szerint félmillióba kerülne a 24 darab 4 szemé-

lyes pad újból csináltatása.

Anyakönyvekben, jegyzőkönyvekben, irattárban, úrasztali és keresztelő edényekben, terítőkben, semmi károsodás nem esett, ezek az első püspöki körlevélre szinte tűz bombabiztos helyen őriztettek, a parókhia fentebb leírt pincéjében.

Az anyagiak így megőriztettek, annál nagyobb a kár a lelkiekben. Istentiszteleteket megtartjuk ugyan, - mindössze egy hétig szünetelt a bevonuláskor, azután az egyesületi összejöveteleken kívül megindulhatott a normális egyházi élet; ám ha a nők talán valamit szaporodtak is, de a férfiak csaknem teljesen elmaradtak a templomból. Sőt a presbiterek is egészen megfogyatkozott számban látogatják nemcsak az istentiszteleteket, de még a presbiteri gyűléseket is.

Doboz, 1945. október 11.

Fogarassy Jenő

református lelkipásztor

Füzesgyarmat

Füzesgyarmatra az orosz hadsereg 1944. október hó 7.-én jött be. Napokkal, sőt hetekkel előbb a rádió és az újságok propaganda hírei, valamint a bihari menekültek rémhírei idegesítették és rémítették a lakosságot. A község vezetői, a nagyobb birtokosok, hivatalnokok, az egyház lelkipásztora, segédlelkésze és tanítóinak egy része elmenekült. Elvitték a községi iratokat és azokkal együtt egyházunk anyakönyveit és jegyzőkönyveit, hogy a várható pusztulástól megmentsék. Az egyházi könyveket a község egyik irodatisztje vette át a lelkészi hivataltól, az anyakönyveket és jegyzőkönyveket, község kocsijával vitte Csuz-ra és ott állítólag biztonságba helyezte. Az anyukönyvek sorsáról sajnos semmit sem tudunk, mert Csuz szlovák megszállott terület lett, és elöljáróságával semmiféle összeköttetést nem sikerült felvenni. Most a külügyminisztériumhoz fordultunk, hogy diplomáciai úton hozat-hassuk haza nevezett iratokat.

Füzesgyarmat község a megszál ás során aránylag keveset szenvedett, mert harcok itt nem voltok, így az egyház összes épületei sértetlenek maradtak, mindössze a római katolikus uradalom kastélyát égették fel. Az iskola épületében mintegy három hétig kórház volt, ez alatt az idő alatt (ide számítjuk a német megszál ás idejét is) az iskola berendezési tárgyaiban, padok, táblák stb., valamint kitört ablakok 1944. októberi értékeléssel, mintegy 12000 pengő

értékű károsodás érte az iskolát. Az iskolai anyakönyvek és levéltár csaknem teljesen sértetlen maradt, úgy-szintén a tanítói, és ifjúsági könyvtárak is. Templomunk berendezési tárgyaiban, úrasztali edényekben, térítőkben, orgonában stb., semmiféle károsodás nem volt.

A lelkészi hivatal irattarából az iratokat szétszórták, úgyszintén a paróchiális könyvtárat is, a

– 97 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

könyvtárat csaknem teljes egészében sikerült megmenteni és a levéltári iratok nagyrészét is.

Azt mondhatjuk, hogy károsodás itt sem történt.

A gondnoki hivatalból 1943. évi adófőkönyvet, az utóbbi évek egybekötött gyűjtőnapló-

ját elvitték és az 1944. évi pénztárnapló összes beírt lapjait kitépték, ennek következtében, az 1944. évi zárószámadást összeállítani teljességgel lehetetlen, annál is inkább, mert a nyugtáknak is nagy része eltűnt. Feltörték és tönkretették két Wertheim szekrényüket.

Füzesgyarmat lakossága a megszál ás alatt úgy szenvedett, mint a többi községek lakosai, részben az oroszoktól, akik itt is molesztálták a nőket, robotoltatták a férfiakat stb. részben pedig a lakosság egy részétől, akik nemcsak a menekülteknek az otthonait fosztották ki, hanem minden magyarét, aki ha csak a szomszédba is, de elment az otthonából. Akik elmenekültek, azok talán még többet szenvedtek, mert idegenben érte őket a megszál ás, közülük nem egy meg is halt. Kun Albert közigazgatási jegyzőnket Kapuváron egy orosz katona lőtte agyon, Csatári István református tanítónk családja, felesége és két kis gyermeke Budapesten bombatámadás áldozatai lettek, ő maga is eszméletlenül feküdt hónapokon keresztül egyik kórházban, most internáló táborban van, tanítói ál ásáról lemondott. Két füzesgyarmati magyart Karcag határában lőttek agyon, itt a községben is történt egy-két ilyen eset, amikor ci-vileket öltek meg orosz katonák. A katonák, munkaszolgálatosok, és menekültek közül még sokan nem tértek vissza, hogy hányan maradnak oda örökre nem tudjuk.

Tanítóink közül három itthon maradt, kettő katonai szolgálatra volt behívva, hat elmenekült. A menekültek visszatértek és tanítanak; katonáink közül egy angol fogságban, egy internáló táborban van. Lelkész és segédlelkész, szintén elmenekültek, március végén illetve május közepén tértek vissza és az óta lelkészi szolgálatukat háborítatlanul végzik.

Az orosz katonai megszál ás idején az oroszoktól később az internáló táborok kellemetlenségeitől szenvedtek és szenvednek sokat egyesek.

Füzesgyarmaton a normális ál apotok 1944. novemberének az elején állottak helyre, amikor már az Istentiszteletek tartása és református iskolában az itt maradt rendes és ideiglenesen beosztott helyettes tanerők működésével a tanítás is megkezdődött.

A múltban az Isten volt velünk, jövőnket is Ő formálja Benne bízunk.

Kiss János

református lelkipásztor

Gádoros

Lelkipásztora Benkő Ferencz lelkipásztor és B. Kiss Zsigmond segédlelkész az 1944. szeptemberben bekövetkezett hadiesemények ideje alatt helyükön maradtak és végezték hivatali teendőiket. Helyén maradt Bese Imre gondnok és vitéz Király Lajos kántor is.

A presbitérium tagjai közül dr. Papp Károly, dr. Molnár Gyula, Paksi Sándor elmenekültek ismeretlen helyre; ifj. Bokor János hadimunkára rendeltetett ki ismeretlen helyre, a presbitérium többi tagjai idehaza maradtak. Gyülekezetünk több tagja nem is menekült el a községből.

– 98 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

A gyülekezet tagjai közül október 7.-én László Jenő egyháztagot, mert lakásán 3 magyar katonát elbújtatott, az orosz katonák agyonlőtték. Híveink közül 1944. év végéig több áldozat nem volt.

Lelkipásztorok emberfeletti munkája következtében az egyházat semmi anyagi kár

nem érte, levéltára, klenódiumok, elrejtve épen maradtak, rendeltetésüknek átadattak.

Lelkipásztor lakásába mindig a katonai parancsnokot kérte beszál ásolni és ennek következtében semmi rendetlenség a lelkészlakásban nem volt. Lelkipásztor éjjel-nappal hívei körül tartózkodott, ahol segítségre szükség volt, ott közbejárt, híveit a lakásán éjnek idején összegyűjtötte és vigasztalta, erősítette, akik a lakásba nem fértek be, azok a templomkert bokrai és fái között elbújva találtak menedéket. A sok zaklatásnak, rekvirálásnak, lopásoknak lelkipásztor közbelépése igen sok esetben akadályul szolgált. Mint híveink mondják, menedékük volt az egyház.

Épületekben, Istené legyen a hála érette, semmi kár nem esett, azok teljes épségben megmaradtak.

Az egyház tulajdonát képező lelkipásztori javadalmi földek, valamint a Spilka alapít-ványi föld vetetlen maradt, azokat a bérlők felmondták az ál atok elvesztése és munkások hiánya miatt.

Az istentiszteletek az első két vasárnap kivételével zavartalanul megtarthatók voltak, valamint minden más egyházi munka normális keretek közt folyt, semmi akadály nem volt. Híveink a súlyos megpróbáltatás ideje alatt buzgón látogatták az istentiszteleteket, úgy ünnepeken, mint hétköznapokon. Vasárnapi-iskola, biblia-óra, ifjúsági munka B. Kiss Zsigmond segédlelkész vezetése mellett a normális keretek között megtartatik. Híveink a nehéz viszonyoknak megfelelően fokozottabb mértékben látogattattak meg.

Egyházi adó, mivel az együttes kezelésében van, alig folyt be, így tisztviselők fizetést október óta nem kaphattak. Elmaradt a val ásügyi minisztérium által az illetményhivatal útján kiutalt lelkészi és segédlelkészi kongrua, kárpótlék, családi pótlék.

Az újbori és karácsonyi úrvacsora osztás lelkipásztor előre való gondolkodása következtében két szín alatt, rendesen megtörténhetett.

Egyház iskolát nem tart fenn, így jelenteni való nincs.

Nagyszénás fiókegyház

Az egyház gondnoka Czeglédi István ismeretlen helyre elmenekült, a presbitérium többi tagjai a községben maradtak. Ez ideig emberéletben áldozat nem volt.

Épülete, levéltára, klenódiuma nincsen, így károsodás nem érte a fiókegyházat. Kará-

csonyi istentisztelet úrvacsoraosztással megtartatott.

Szentetornya fiókegyház

Az egyház gondnoka Petri Imre, valamint a presbitérium tagjai is a községben maradtak, emberéletben nem esett áldozat.

– 99 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

Egyháznak épülete, levéltára, klenódiuma nincsen, így károsodás nem érte. Fuvarhi-

ány miatt istentisztelet nem tartatott.

Nagymágocs fiókegyház

Az egyház gondnoka Szolády Sándor ismeretlen helyre menekült, a presbitérium tagjai s a hívek a községben maradtak. Híveik közül pedig eddig áldozat nem volt.

Egyháznak épülete, levéltára, klenódiuma nincsen, így károsodás nem érte.

A nagy távolság miatt és fuvarhiány miatt istentisztelet nem tartatott.

Kiskirályság szórvány

A szórvány jelentése benne foglaltatik az anyaegyház jelentésében.

Bese Imre

gondnok

Benkő Ferenc

lelkipásztor

Gyoma

1944. október 6.-án délután 3 óra körül meglepetésszerűen szovjet páncélosok futottak be a Gyoma közvetlen szomszédságában lévő Endrőd község területére. Az orosz pán-célosok – heves harcok közben – tovább nyomultak előre, Gyoma irányába. A két köz-ség közt újabb tűzharc következett. Gyoma lakosságát a legteljesebb mértékben váratlanul érte a támadás, amikor 4 óra tájban az első gránát bevágódott a községbe. Másnap, október 7.-én, a délelőtti órákban – heves ágyúzás után – a vörös hadsereg benyomult Gyomára s megszállta a községet, amely azóta – megszakítás nélkül – orosz kézben van. Két napi zűrzavar után, október 9.-én az orosz katonai parancsnokság megbízta Fekete Sándor anyakönyvvezetőt – egyházunk egyik derék presbiterét – a polgári vá-

rosparancsnoki teendők végzésével. Október 11.-én megalakult a helyi direktórium.

Majd ennek kb. egy hónapi működése után a kommunista párt új ászervezte a községi elöljáróságot.

Az október 6-ki és 7-ki hadi eseményekkel kapcsolatban, illetve annak következ-

tében, nyomban vagy később egyháztagjaink emberéletben a következő veszteséget

szenvedték: Horváth Lajos, 5 éves kisfiával együtt, Juhász Lajos gránátrobbanás kö-

vetkeztében; K. Tóth Lajos, Nagy Lajos, Icsa Sándor agyonlövés következtében; Kegyes Istvánné tüdőlövés, Köszl Ottóné golyó általi agysérülés, Vági József gránátokozta agyroncsolás következtében életét vesztette. Szanyigó Ferenc és neje, továbbá R. Szücs Erzsébet a megszállás napján önkezével vetett véget életének. Az áldozatok száma: 12.

– 100 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

Egyházi épületeink sok kisebb-nagyobb kárt szenvedtek, a kár azonban – hála

a Gondviselésnek! – nem katasztrofális s így az belátható időn belül helyrehozható, illetve pótolható.

Templomunkat és tornyunkat kilenc gránáttalálat érte. A legnagyobb hatású gránát a torony déli oldalán – közvetlenül a harangablak felett – igen nagy rést ütve, áttörte a vastag falat, majd a toronyszobába hatolva szétroncsolta a harangokat tartó egyik vas-gerendát s a középső nagyságú harangot kettészelte. Szilánkjai a kisharangot két helyen átlyukasztották. A harmadik s egyben legnagyobb harang sértetlen maradt. Egy másik súlyos találat a templomtető északi oldalát rongálta meg, a templompadláson robbant gránát repeszdarabjai a templom középső fő boltívet több helyen átütötték. Az így keletkezett rések azonban csak kisebb méretűek, úgyhogy beomlás veszélye egyáltalán nem fenyeget. A templom és torony falait ért többi gránátok nagyobb mérvű rongálásokat nem okoztak. Úgy templom, mint a torony szilárdan ál . Az ablakok 90 %-ban épen maradtak. A templom belső berendezésében – a lövések következtében – kár nem történt.

Az orgonát azonban ismeretlen tettesek erősen megrongálták, a főbejárati, valamint a karzati ajtókat és az orgonaajtót felfeszítették s ez utóbbiak zárját tönkretették.

Az iskolaépületekben kisebb károk keletkeztek. A központi iskola tetőzete sérülést szenvedett. Mintegy 2000 cserép tönkrement. A melléképületekben kisebb kár esett.

A mentő- és iratszekrények tönkrementek. A padoknak cca 20 %-a eltűnt. Két nagy

kályhát, csővel együtt elvittek. A KIE felszerelését: asztalt, székeket, padokat, irat- és könyvtárszekrényt, ping-pong és billiárdasztalt tönkretették. A Hősök útjai és a Baross-utca 27. sz. alatti iskolákban az ajtók, ablakok és zárak megrongálódtak, az irat- és mentőszekrény tönkrement. A Baross-utca 36. sz. alatti iskola tetőzete, ajtajai, ablakai és zá-

rai megrongálódtak, az irat- és mentőszekrény tönkrement. A Horthy M. út 81. sz. alatti iskolaépület, valamint a melléképület tetőzete megrongálódott. Az ajtók, ablakok, zárak szintén megrongálódtak, az irat- és mentőszekrény tönkrement. Az összes kerítések és cölöpök eltűntek. Az egyház hivatali épületének ablakai részben betörtek, az ajtózárak megrongálódtak. A lelkészlakásokon csak kisebb rongálódások vannak. Zárak tönkrementek, kilincsek eltűntek. A kántorlakás falát kisebb aknatalálat érte. A lelkész-, kántor-, továbbá a lakatlan tanítói lakásokból a katonai parancsnokság az egyház tulajdonát képező kályhákat és tűzhelyeket elvitette. A lelkészlakásokat, a kántorlakást és a lakatlan tanítóilakásokat ismeretlen tettesek kifosztották. A bútorokat a katonai parancsnokság elszállíttatta. A lelkészlakásokból – jóllehet Kruchió Lajos gondnok, Katona Gyula segéd lelkész és Balogh András egyházfi többízben is megkísérelte – néhány jelentéktelenebb holmin és kevés könyvön kívül semmit sem lehetett megmenteni, mivel az ott tanyázó katonaság nem engedte.

Anyakönyveink, jegyzőkönyveink, úrasztali edényeink és terítőink, amelyeket még

szeptemberben biztonságba helyeztünk, hála Istennek, kivétel nélkül mind sértetlen ál apotban megmaradtak. Keresztelő kancsóink szintén épségben vannak. Irattárunkat feldúlták. Az 1942. évi lelkészi hivatali akták eltűntek. A kár nem súlyos, mert az ugyanerről az évről való elnök-lelkészi akták – amelyek sokkal fontosabbak – hiánytalanul megvannak. Fenti hiánytól eltekintve iratanyagunk csaknem teljes.

– 101 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

Lelkészi hivatalunkat több ízben feldúlták. A legsúlyosabb inzultus november 4-én történt, amikor összes hivatali helyiségeinket megszál ták. A reggel hivatalába érkezett Katona Gyula segédlelkészt nem engedték be. Majd amikor a gondnok és a helyettes kántor kíséretében később ismét be akart oda lépni, hogy néhány fontos dolgot magához vegyen, az egyik vörös katona pálcával verte ki. Szerencsére ez az alakulat másnap továbbment.

A lelkészi hivatalból az ott volt palástokat ismeretlen tettesek még az első napon elvitték. A perselyeket feltörték és kifosztották. A lelkészi hivatal írógépét sokáig meg tudtuk őrizni, különböző helyeken rejtegetve, míg egy éjszaka az is eltűnt. Ezeken kívül még különböző apróságok tűntek el: papírvágókés és olló, írógéppapír, nyomtatványok stb.

A páncélszekrényeket is megpróbálták megfúrni, de eredménytelenül. A pénz hiánytalanul megmaradt. Hasonlóképpen az adófőkönyvek és pénztári naplók is.

Október 6.-án, a késő délutáni órákban, Bay József és Gyökössy Dániel lelkészek

– családjukkal együtt – elhagyták a községet. Hetek múlva Bay Józsefet Pesten, Gyökössy Dánielt pedig a Dunántúl különböző helyein látták. Jelenlegi tartózkodási helyük ismeretlen.

Hajdu Béla ig. tanító október 4.-én, feleségével együtt, Szolnokra utazott, ahonnan a megszál ás miatt már nem tudott visszatérni. Tartózkodási helyük ismeretlen. Október 6.-án Kiss István és Oláh István tanítók, családjukkal együtt eltávoztak községünkből.

Oláh István 1945. január 2.-án visszatért.

Katona Gyula segédlelkész október 6.-án délután Endrődön, a fiókegyházban teme-

tett. A temetői liturgia közben az orosz páncélosok befutottak Endrődre s nyomban fellángolt a harc. A temetői szertartás bevégezése és a sír behantolása után, a kíséretében volt előénekessel, Bíró Dániellel, (a helyettes kántor betegsége miatt nem volt jelen) hazafelé igyekezett. Mivel a temető a községen túl van, útjuk Endrődön keresztül vezetett volna.

A községen azonban már nem lehetett átmenni, az utcai harcok miatt. A Körös mentén kerestek tehát utait Gyoma felé. A hídfőt azonban a németek akkorra már megszál ták.

Ezen az úton sem mehettek haza. Így kénytelenek voltak a tűzből kifelé haladva, a ta-nyák között meghúzódni. Másnap reggel ismét megkísérelték a hazajutást, mindhi-

ába. Október 8.-án reggel újból elindultak hazafelé, de ismét golyózáporba kerültek.

(A menekülő hídőrség töredékeit üldözték a vörösök.) Egy tanyában kerestek menedéket.

Október 9.-én hétfőn reggel negyedszer próbálkoztak meg a hazajutással, ami három napi megpróbáltatás után – Isten segítségével – végre sikerült is.

Egyháztagjaink, a már említett emberáldozatokon kívül, anyagiakban is károkat szenvedtek. Az elmenekültek lakását ismeretlen tettesek kifosztották, a bútorokat a katonai parancsnokság elszállíttatta. A református val ású elmenekültek száma mintegy 30-40 fő.

(Az összes menekülteknek cca 20 %-a.)

1945. január 5.-én a németszármazású egyének közül a 16-45 év közötti férfiakat és a 18-30 közötti nőket elszállították. Ez a tény elsősorban az evangélikus egyházat érinti igen súlyosan, de egyházunkat is érinti, mivel az elszállított egyének között református val ású-

ak is voltak. Ez utóbbiak száma – az eddigi adatok szerint – kb. 20-25.

Iskoláinkban a tanítás november 20.-án kezdődött meg. A helyi hatóságok rendel-

kezésére már két héttel előbb megkezdődött ugyan a tanítás községünkben, de felekezeti

– 102 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

jelleg nélkül. Val ást nem volt szabad tanítani. Később a katonai parancsnok közös értekezletén közölte a felekezetek lelkészeivel és tanítóival, hogy a tanítást az addigi módon lehet folytatni. A honvédelem kivételével minden tantárgy tanítható, még a val ástan is.

Az engedély birtokában az egyházak megnyitották iskoláikat.

Egyházunk 10 tanítója közül csak három volt itthon: Faragó Károlyné, Kató Gábor-

né és Faragó Károly c. igazgató. Hajdu Béla ig. tanító, Oláh István és Kiss István tanító eltávoztak. Katonai szolgálatot teljesítenek: Gecsei Zoltán, Somogyi Mihály, Mészáros István, Darvas Tibor tanítók. Hogy a tanítást megkezdhessük, szükség volt arra, hogy helyettes tanítókat állítsunk be. A helyettesítésre felkértük Németh Gizel a okl. tanító-

nőt, Kovács Sándor V. é., Kovács Ilonka IV. é., és Gaál Éva IV. é. tanítóképzősöket. Így hét tanerővel, négy tanteremben folyik a tanítás. A presbitérium – a távol levő Hajdu Béla ig. tanító visszatéréséig, ideiglenesen – Faragó Károly c. igazgatót kérte fel az igazgatói teendők el átására, aki a múltban már nem volt igazgatója iskoláinknak. Oláh István tanító hazatérése után pár heti szabadságot kapott, hogy lakását némiképpen hely-rehozhassa s berendezhesse. Így tanítói ténykedését a mai napig még nem kezdette meg.

Az Ideiglenes Nemzeti Kormány 15/1945. M. E. sz. rendelete – amelyet éppen a mai napon kaptunk meg – elrendeli a közalkalmazottak igazolását. Oláh István igazolása folyamatban van.

Egyházunkban normális gyülekezeti élet van. Az istentiszteleteket rendesen meg-

tartjuk. A templomlátogatás, a körülményekhez képest kielégítő.

Az őszi úrvacsoraosztást bor hiánya miatt nem tarthattuk meg. Karácsonykor azon-

ban már úrvacsoraosztás is volt. Az egyháztagok meglepően nagy számmal járultak az úrasztalához. Keresztelés, esketés, temetés, beteg úrvacsoráztatás, mind a régi rendben történik. A val ástanítás és konfirmációi előkészítés szintén. A nőszövetségi és ifjúsági munka most indul meg. Az egyházi adó 50 %-a december 31.-ig befolyt. A befizetések az óta is tartanak.

Palotás István önálló ál ami hitoktató lelkész, aki a helyi polgári iskolában a vallástanítás mellett – a tanárhiány miatt – mint kisegítő-tanár is működik, a gyülekezeti munkában a múltban sem vett részt s gyülekezeti lelkészi szolgálatot jelenleg sem végez.

Az összes gyülekezeti lelkészi teendőket Katona Gyula segédlelkész látja el.

Az endrődi fiókegyházban a szokásos bel- és külterületi istentiszteleteket és val ástanításokat – amelyeket a múltban Katona Gyula segédlelkész végezett – a megszál ás óta az anyaegyházi lekötöttsége, másrészt a fuvarhiány miatt, sajnos, nem végezhette.

Temetést, keresztelést, betegúrvacsoraosztást azonban végzett. A lehetőség szerint ezt a kérdést igyekszünk megoldani, minél előbb.

Az egyházunkat ért összes anyagi kárt összegszerűen most még nem lehet pontosan

megál apítani, de a hozzávetőleges becslések szerint mintegy 15.000 (tizenötezer) pengőre tehető.

Az épületkárok közül eddig a templom és a központi iskola tetőzetét hozattuk rend-be. A használhatatlanságig megrongált orgonát Faragó Károly ig. tanító, vitéz Mészáros József helyettes kántor és Katona Gyula segédlelkész teljesen kijavították. A tanítás szolgálatába beállított iskolákat, illetve tantermeket rendbe hozattuk.

– 103 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

Mivel elnöklelkész nélkül szabályszerű presbiteri gyűlést összehívni nem lehet,

a rendkívüli helyzet megkívánta intézkedéseket a már három ízben összeült presbiteri értekezlet döntései alapján tettük meg.

Egyedül Istené a dicsőség!

Gyoma, 1945. január 20.

Katona Gyula

segédlelkész

Gyula

Esperes atyánk Margit leánya halála miatt lélekben nagyon megrendült. Felesége a postakocsin el is indult Debrecen felé, hogy talán még a temetésre elérkezik. Atyánk küszködött magával. Az apai érzés vitte volna, a kötelesség Gyulán marasztotta. De attól kezdve lélekben még inkább kettéhasadt. Hír jött, hogy felesége nem tudott Debrecenbe eljutni, valószínűen Pestre vergődött. Ettől kezdve nem volt nyugta egy pilla-natig sem. Gyötrelem volt nézni ezt a megtört fáradt embert. Végül is október elején kerékpáron elindult vagy Debrecenbe, vagy Pestre, mint mondá, a felesége után. Azóta két hónap is eltelt, tele voltunk aggodalommal, míg a tegnapi nap folyamán egy Pestről nagy kerülővel hazavergődött atyánkfia hozott tőle hírt, kb. öt héttel ezelőtt beszélt vele Pesten és nagyon aggódott miattunk. Mégis valami megnyugtató!

Anyaszentegyházunkról Isten iránti mélységes hálával jelenthetem, hogy szinte csak egy napi megszakítás mellett mindezidáig zavartalanul működik, minden funkcióját végezzük: Kustár Dániel, Molnár István és én, Kósa Feri hazament Ceglédre. Presbiteri gyűlést tartottunk a főgondnok vezetésével, melyen engem vezető lelkészi, Molnár Istvánt pedig, minthogy gondnokunk lemondott, a pénztári teendők ellátásával bíztak meg.

Különben gondnokot karácsony másodnapján van számításukban választani. Anyagilag még ezideig nem akadtunk fel, államsegélyes tisztviselőink számára is folyósítottunk 50

%-os előleget. Istentiszteleteinken a hívek szép számmal részt vesznek. Iskoláinkban a ta-nítást november 3.-án megnyitottuk mi lévén a legszerencsésebb helyzetben, mert ezideig még egyetlen termünket sem foglalták le, jóllehet minden iskola és középület kórház.

A vallástanítás is folyik a régi mederben minden jellegű iskolában.

Egyházmegyénkről is szabad legyen beszámolni, míg illetékesebb jelentés nem

futna be. Szomorú, hogy igen sok őrálló nem érezte meg a fokozottabb vigyázás szük-ségességét. De ne ítéljünk, hogy ne ítéltessünk! Tudomásom szerint eltávoztak: Gyulaváriból Ratkay László, ott most igen nagy buzgósággal Tisza Imre diakónus szolgál, a sakramentális szolgálatokat pedig mi látjuk el, úgy szintén az esketést is, noha egy pár esetben a testvér keresztelni is kénytelen volt, mert behozták a gyereket a templomba. Gyomáról Bay József, Gyökössy Dániel, helyben maradt Katona Gyula aki a

lelkészi, Palotás István, aki a vallástanítási szolgálatokat látja el, Mezőberényből Sértő

– 104 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

Radics István, a szolgálatokat az evangélikus lelkész látja el, Öcsödről Irlanda Dezső és P. Nagy Elek, ott a szolgálatokat a Battonyáról idemenekült Vörös Lajos lelkipásztor lát-ja el. Köröstarcsáról Papp Gábor eltávozott, a segédlelkészt pedig azonban a napokban hívták be a katonai szolgálatra, ott egy besztercei segédlelkész ragadt, aki működési felhatalmazást kér, neve: Rápó Károly. Kunágotáról Ivanits Bertalan, a tanító segély-kérő levele éppen most futott be hozzánk, melyet áttettem az esperes helyettes úrhoz.

A kétegyházai missziós lelkész betegen fekszik a gyulai civil kórházban. A mezőhegyesiek természetesen szintén nincsenek helyükön. Szeghalom szinte lelkipásztor nélkül van, a torony össze van lőve. Helyükön maradtak a lelkipásztorok tudtommal: Békés (innen csupán Turóczy vallástanár távozott el), Békéscsaba, Békéssámson, Doboz, Földeák, Szarvas, ezekkel a testvérekkel ugyanis már levélváltásunk volt.

Úgy tudom, hogy már a helyén van Gönczy nagytiszteletű úr is Vésztőn, kinek

hétfőn jelentést is tettem a gyulai helyzetről, várva és kérve esperes helyettesi intézkedését az egész egyházmegyét illetőleg. Ugyanis egyre másra jönnek a levelek a lelkipásztoroktól tanács és útbaigazítás végest egyfelől a rendkívüli körülmények, másfelől az évvégén adódó egyházi kötelességek és teendők miatt, költségvetés, zárszámadás.

Mindenkinek azt írjuk válaszlevélben, hogy mindaddig, míg más rendelkezést nem kapunk a törvénykönyv a döntő. Mindazonáltal mindannyiunk nevében mély tisztelettel kérünk Püspök úrtól amennyiben a mód és lehetőség engedi egy atyai, pásztori levelet, melyben a teendőkre nézve irányítást kapjunk mindnyájan és egyben a lelki kapcsolatokat is felújítsuk, sőt tovább mélyítsük, különösen szükség lévén ezekre a jövőben.

Nagy lelkiszomorúsággal tölt el bennünket a mi kedves, drága és nagy áldozattal

századokon át kiépült Debrecenünk pusztulása. A szeptemberi éjszakákban itt virrasz-tottunk a háztetőn és könnyeinkkel szerettük volna oltani az égő Nagytemplomot.

Gyulát ezzel szemben alig viselte meg a harc, anyaszentegyházunk minden értéke

hiány nélkül meg van, természetesen ezekkel nem hivalkodunk, hanem mint egykor

őseink, ha nem fa, de cserépedényből osztottunk úrvacsorát.

Fiúi tiszteletadásunk kifejezése mellett búcsúzom, egyben Püspök Atyánkra a

mindnyájunk, a gyulai és környékbeli lelkipásztor atyafiak nevében is Isten gazdag áldá-

sát és mindenekre megsegítő kegyelmét kérünk, remélve, hogy a kért atyai pásztori levél mihamarabb hozzánk érkezik és ez őszi ködben vezérlő és tanító szövétnekünk lesz.

Személyi vonatkozásban a gyulai református egyház és vele a békésbánáti egyház-

megye megfogyatkozott, amennyiben az esperes lelkipásztor Harsányi Pál, leánya temetésére szeptember végén eltávozott és ide a hadiesemények következtében vissza már nem térhetett. Hasonlóképpen eltávozott gyülekezetünkből Kósa Ferenc egyházmegyei missziói lelkész feleségével, Zsengellér Margittal, gyulai tanítónővel, ők Ceglédre mentek, honnan a héten levelet is írtak. Nincs semmi bajuk, és szeretnének visszajönni, de lehetőség és alkalmatosság erre még most nem kínálkozik. Harsányi Pál esperesről az az értesítésünk van, hogy november végén még Budapesten volt.

A hadiesemények miatt híveink közül mindössze 6-an vesztették életüket, köztük

gondnokunk felesége is. Mindegyiket egyházi szertartással temettük el.

– 105 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

Épületkárok szinte jelentéktelenek, templom, parókia, iskola ablaküvegei töredeztek be, egyik tanítói földünkön gránát érte a tanyát, de ezek miatt épületeink használhatók.

Kultúrházunkból asztalok, székek vesztek el.

Kegyszereink, anyakönyveink ma még biztos helyen hiánytalanul megvannak.

A hadiesemény rövid leírása: egy hétig Gyula és Elek között hul ámzott a harc, ez idő

alatt halt meg több hívünk és rongálódott meg a városban néhány ház. Október 6.-án hajnalban kezdődött a nagy támadás, mely 9 órára be is fejeződött és a győző orosz hadsereg átdübörgött városunkon. Templomunkban istentiszteletet október 6.-t kivéve mindig tartottunk, melyen egyre bátorodó híveink mind többen, többen vesznek részt. Egyházukhoz való ragaszkodásukat így is, de még adakozásukkal is bizonyítgatják. Egyházi munkánkban senki nem gátol, iskoláinkban a tanítás november 3.-a óta zavartalanul folyik, mivel egyik iskolatermünket sem foglalták le, sőt a jövő héttel kezdve még a római katolikus gimnázium is a mi iskolai épületünkben tanít. Egyedül a belmissziói szervek nem működnek, azok is inkább fahiány miatt, meg az egész heti nagy elfoglaltság miatt.

Itt maradt lelkipásztorok: Nagy Sándor val ásoktató lelkész, jelenleg megbízott helyettes lelkész is, Kustár Dániel val ásoktató és Molnár István esperesi segédlelkészek hű-

séges és odaadó szolgálattal dolgozunk, hogy gyülekezetünkben a hitélet semmiképen ne hanyatoljon, sőt a hívekben az egyház lelki, anyagi dolgai iránti felelősség ébredjen és erősödjön.

Midőn mindezeket a legmélyebb tiszteletem kifejezése mellett jelentem vagyok Fő-

tiszteletű Úrnak.

Nagy Sándor

val ásoktató lelkész, helyettes lelkipásztor

Hódmezővásárhely

Jelentésem első részében idézem az 1945. február 27.-én tartott első presbiteri gyűlésen elő-

terjesztett elnöklelkészi beszámolóm. Az azt követő időszak eseményeiről és történéseiről, valamint az orosz és román megszál ás alatt történt egyházi és személyi veszteségekről az elnöklelkészi jelentés után szólok.

Nagytiszteletű Presbitérium!

Az előző években az év első presbiteri gyűlésén mindig kedves kötelesség és szívem szerinti feladat volt számomra az, hogy beszámoltam az elmúlt év eseményeiről és rámutattam a reánk váró feladatokra. Amikor most ugyanezt szeretném teljesíteni: szinte visszaria-dok a feladat nehéz voltát érezve. Mert az elmúlt 1944-ik esztendő úgy hazánk, mint egyházunk számára annyira sorsdöntő, hogy abban a kábulatban, melyet ennek eseményei mindnyájunkra rázúdítottak, még nem is vagyunk képesek felmérni. Pedig létünk függ attól, hogy föléjük tudunk-e nőni és fel tudjuk-e bennük is ismerni Isten hatalmas kezét és

– 106 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

meg tudjuk-e érteni Isten üzenetét mindabban, ami velünk esett meg ezekben az időkben.

Nekünk, az Evangélium egyházának nemcsak tudnunk kel , de hirdetnünk és bizonysá-

got tennünk amellett, hogy Isten akarata ellenére semmi sem történhetik és minden a mi javunkat szolgálja.

Az év első felének eseményei, bár előre vetették árnyékát a következőnek, elhomályo-sulnak azok mellett, melyekkel az utolsó 5 hónap ejtette rabul egész valónkat. Amint közeledett hozzánk a harctér, mind nagyobb és nagyobb rettegés fogta el a lelkeket. Illetékes helyek és hatóságok ahelyett, hogy lelket igyekeztek volna önteni a lakosságba, még szították a félelmet. Egyházunk lelkészi kara mindent megtett, hogy a szószék útján ellensúlyozza az ijesztés munkáját, de szavát elnyomta a pánikkeltő lárma. Először szeptember végén került ostrom alá városunk. A szeptember 25.-i első menekülés alkalmával egyedül a református lelkészi kar volt az, melyik teljes egészében helyén maradt. Pedig nagyon kellett imádsággal erősíteni magunkat a propagandával szemben, mely bennünket is magával akart sodor-ni. Hogy ezt il usztráljam, csak azért említem meg, hogy Szentesről úgy a főispán, mint a polgármester visszaküldte autóját, hogy pakoljak és menjek utánuk. Mégis nekünk volt a legnagyobb veszteségünk. Nagy Béla susáni lelkésztársunk idegei nem bírták ki a harc, menekülés és riasztó hírverés izgalmait és 26.-án reggel családját kiirtotta és magával is végzett. Értékes munkást, derék pásztort veszített benne egyházunk. Felesége pedig egyenesen pótolhatatlan veszteség susáni egyházrészünk számára. Lelkészi karunk megrendülten ál ta körül az öt koporsót. Nem kutatjuk tettének okát, nem ítélünk, hogy ne ítéltessünk. Ideg-rendszerét megbolygatta a 4 év előtt körüle felburjánzott rágalomhajsza és növelte, érlelte azt a terheltséget, melyet magában hordozott. Búcsúsoraiban Isten irgalmához folyamo-dott. Hisszük, hogy nem hiába.

Másik súlyos veszteségünk Gáspár Kálmán igazgató tanítónk halála. Ő szeptember

25.-én a helybeli nagyállomáson tartózkodott, amikor egy odacsapódó akna szilánkja megölte. Kiváló tanító, jó pedagógus, igazi ember volt, egyházának mindenkor hűséges és buzgó tagja, Istennek alázatos szolgája: így a veszteség súlya kétszeres erővel nehezedett és nehezedik reánk.

Pár nap múlva egy időre távolabb ment tőlünk a harcvonal. A menekültek nagy része visszatért. De nem soká tartott a csend. Október 3.-án újból megindult a riasztás a hatóság részéről. Összehívtam a lelkészi kart és feltártam előttük a helyzetet és ismertettem a ható-

ság ál áspontját. Semmit nem szépítettem a képen, melyet illetékesek festettek elém a ránk váró sors felől. Kijelentettem, hogy én maradok. Személy szerint felkérdezve a kar tagjait, mindnyájan egyértelműleg a maradás mellett nyilatkoztak. Azonban a városban tudatosan táplált tömeghisztéria, menekülési láz, a 6.-án éjjeli bombázás többet magával ragadott, úgy hogy csak Losonczy Endre, dr. Godács Imre, Beretzki Sándor, Seres Béla, Rapcsák Péter és én maradtunk a helyünkön. Éppen annyian, hogy a szolgálat el átásában zavar nem ál hatott be. Október 8.-án reggel szál ták meg az oroszok a várost. E napra hirdettünk úrvacsoraosztást, de nem tudtuk megtartani. Istentiszteletet is csak Losonczy Endre tartott néhány résztvevő számára az Újtemplomban. Többi templomunk még ekkor üres maradt. De már 15.-től kezdve minden zökkenő és zavar nélkül tartjuk istentiszteleteinket. Sőt négy hónapon keresztül az evangélikus templomban is mi szolgáltunk az elmenekült kolléga helyett.

– 107 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

November elején megnyitottuk iskoláinkat is, bár a leánygimnázium egész tanári

kara elmenekült, a fiúgimnázium tanáraiból is csak 6 maradt helyén, a többi vagy hadba vonult vagy elmenekült és a tanítói karból is csak 7 maradt itthon. A két gimnáziumot összevontuk úgy, hogy az, alsó négy osztályban fiuk és lányok külön, a felső négy osztályban együtt tanulnak redukált óraszámban ny. tanárok és kisegítő tanárok alkalmazásá-

val. Val ástanár nem lévén, óráikat Márton Árpád, dr. Godács Imre, Seres Béla, Rapcsák Péter látták el. Elemi iskoláinkban először csak az alsó 4 osztályt nyitottuk meg, később az V. és VI. osztályok is megnyíltak, sőt újabban két telepen már a VII. és VIII. osztály is működik, természetesen itt is nagyobbára helyettes és kisegítő tanerők alkalmazásával.

A gimnáziumok igazgatói teendőit Vörös Mihály tanár vál alta, míg az elemi iskolák igazgatását Kiss Károly nyugdíjas igazgató és Csenki Ferenc igazgató osztják meg egymás között.

Mindezen intézkedést elnöklelkész és a presbitérium által e célra előlátásból még júniusban alakított Intéző Bizottság hajtotta végre.

A beszámoló teljessége okából már itt jelentem, hogy a susániak kérésére a megüresedett lelkészi ál ást betöltöttük és arra egyhangú meghívással Rapcsák Péter val ástanító lelkészünket választotta meg a susáni gyülekezet. Ál ásába ünnepélyesen Losonczy Endre egyházmegyei tanácsbíró iktatta be. Egyházi főhatóságainktól el lévén zárva, az 1944.

évi VIII. tc. illetve a vonatkozó 310-1944. sz. zsinati határozat értelmében elnökségünk, illetve Intéző Bizottságunk tette meg a törvényben megszabott intézkedéseket.

Közben visszajött Nagygyörgy Sándor tabáni lelkipásztor és Eperjesi Mihály val ástanító lelkész. A Rapcsák Péter helyére pedig dr. Tóth Kálmán theológiai magántanárt alkalmazta az Intéző Bizottság. Ezek folytán más iskolába járó növendékeink val ásoktatása is megnyugtatóbb megoldást nyert és a lelkészi szolgálatok is könnyebben el áthatók.

Az egyházi pénztár hadbavonult két derék tisztviselőjének helyébe pénztárnokul Fejes Ida anyakönyvi kisegítő munkaerönket alkalmaztuk, míg a könyvelés teendőit Kiss Károly nyugdíjas igazgató-tanító vál alta és végzi nagy buzgósággal. Nem lehetünk elég hálásak iránta, hogy nagy szükségünkben segítségünkre jött.

Így egyházi életünk minden vonatkozásban eléggé megnyugtató képet mutat.

A vesztett háború és a megszál ás természetszerű velejárójaképpen anyagiakban úgy híveink, mint egyházunk nagy veszteséget szenvedett. A románok nagy kárt okoztak gimnáziumunk szertáraiban, feldúlták egyházi hivatalainkat, egyházmegyei levéltárunkat. Elvittek több úrasztali edényt, terítőt, az egyház három írógépét, számológépét, az összes tiszta lapokat tartalmazó könyveket. Széthányták a pénztári hivatalt, az egyház pénzszekrényét nem tudták feltörni s az abban lévő pénzmennyiség, cca 20.000 pengő

megmaradt, a jegyzői hivatalt és az anyakönyvi hivatalt, de Istennek hála, úgy a jegyző-

könyvek, mint az anyakönyvek: széthányva és széttaposva bár, de hiány nélkül megmaradtak és megvannak. Összeszedésük, elrendezésük megtörtént. Az egyház lelkészei és tisztviselői személy szerint is sok kárt szenvedtek, különösen ruházati cikkekben, berendezési tárgyakban és bútordarabokban. Élelemben is nagy a veszteség.

Tisztviselőinket mindeddig pontosan tudtuk fizetni, mihez hozzásegített városunk megértő vezetősége; vál alta az ál amsegélyek folyósítását hitoktató lelkészeink, tanára-

– 108 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

ink és tanítóink részére. Továbbá is együttes kezelésben szedi be egyházi adónkat. Illesse köszönet és hála őket egyházunk részéről.

Híveinkben hatalmasan megnövekedett e nehéz időkben az áldozatos szeretet.

Az ORSZ. által fenntartott Árvaház és Aggmenház a központtól elszakadva igazán árvaságra jutott. Egyetlen kérő szavunkra megindult az adakozás a két szeretetintézmény részére. Természetbeni és pénzbeli adományok oly bőségben futnak pénztárunkba, az árvaházhoz, hogy fennál ása óta még sohasem volt ilyen gondtalan a vezetőség és sohase tudtuk ilyen jól el átni árváinkat és ápoltjainkat.

Mielőtt beszámolómat lezárnám, helyénvalónak tartom és kötelességemnek tudom,

hogy személyemre vonatkozólag is jelentést tegyek. Anélkül, hogy közdolgokba vagy éppen pártpolitikába beavatkoztam volna, vagy bármely politikai pártnak tagja lennék, a Magyar Nemzeti Függetlenségi Frontba tömörült pártok kérésére vál altam a Front el-nökségét és egyúttal a helyi Nemzeti Bizottság elnöki tisztét is. Ugyancsak így esett rám az a megtiszteltetés is, hogy hogy az ideiglenes nemzetgyűlés tagjául választott a Törvény-hatóság. Úgy érzem, hogy mindez nem annyira személyemnek szólt, hanem az ál ásnak, melyet a presbitérium bizalma folytán betöltök. Nem magamnak használok vele, hiszen éppen jelen beteg ál apotomban a csendes elvonultság volna az ajánlatos, hanem egyhá-

zamnak és a város közönségének vélek vele szolgálatot tenni. Szó sincs róla, kellemes érzés így a pályám végén és életem alkonyán tapasztalni polgártársaim megtisztelő bizalmát és bátran mondhatom: szeretetét, de nem az ebben való hiú sütkérezés vágya vezérelt, hanem a szolgálat lelke és a használhatás tudata.

Kérem jelentésem szíves tudomásul vételét és hozzájárulást ahhoz, hogy e megbízatá-

sokat tovább is vál alhassam.

Elnöklelkészi jelentésem előterjesztése utáni idő a zavartalan egyházi élet és munka jegyében folyt. Munkákban akadályoztatás sehol nem történt. Lelkészeink és tisztviselőnk nagyrészt hazajöttek és munkába ál tak. Igazolásuk is megtörtént. Lelkészeink közül jelenleg Rácz Károly val ásoktató lelkész, tanítóink közül Szél Balázs tanító nem tértek még vissza, kik elmenekülvén, ma ismeretlen helyen tartózkodnak. Mónus Ferenc és Nagy Zoltán segédlelkészek katonai szolgálatra vonultak be s értesüléseink szerint Nyugaton fogságban vannak. Tanáraink közül ismeretlen helyen tartózkodnak az elmenekült dr.

Somogyi József gimnnáziumi val ástanár és Micsinay Péterné leánygimnáziumi tanárnő.

Fogságban vannak: dr. Sipka Sándor, Láng István, dr. Tölcséry István, Szabó Kálmán és Gáspár Ferenc. Tanítóink közül fogságban vannak: Molnár Sámuel, Nagy Endre, Zoltán Gábor, Biczó János, Pánczél László, Lencse Jenő és Becsei Imre, valamint dr. Kovács Ernő

ótemplomi kántor.

A háború itt dúlása következtében súlyosabb épületkárt a leánygimnázium, a Bánát-utcai iskola épülete szenvedett, jelentéktelenebbet a fiúgimnázium, a Nagy Sándor-utcai iskola épülete, valamint három templom tetőzete és ablakai. Ezek javítása a lehetőségekhez mérten részben elvégeztetett, részben folyamatban van.

Egyházunk mindezideig rendesen tudta fizetni tisztviselőit. Anyagi ál apotunk azonban a mostani időkben egyre romlik. Földjeink igénybe vétettek, tetemes jövedelemtől esvén így el egyházunk, adót az újabb adózási rendeletek következtében nagyon keveset

– 109 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

kapunk: gondunk és felelősségünk mindinkább növekszik egyházunk anyagi bázisának biztosítása érdekében. Mindannyian keressük a megoldás és kibontakozás útját, hisszük sikerrel. S bízunk mindenekfölött az Isten megsegítő és megtartó kegyelmében, amely a legnehezebb napokban is velünk volt, megtartott és segített, hogy ezután is kíséri utunkat és támogatásával diadalra viszi gyarló magunk által is az Ő akaratát. Isten segítő keze őrizze, vezérelje és irányítsa a jövőben is anyaszentegyházunk és magyar népünk életét!

Kérem jelentésem szíves tudomásul vételét. Vagyok a Püspök Úr iránt.

Hódmezővásárhely, 1945. október 10.

Márton Árpád

elnöklelkész

Hódmezővásárhely - Tabán

1944. október 1.-ig helyemen maradtam. Az első támadást családommal együtt itt éltem át. A második nagy támadáskor 5 kicsi gyerekem és feleségem Kecskemétre vittem el ott lakó testvérnénémhez. Magam október 5.-én visszatértem Vásárhelyre. Október 7.-ére virradólag úgy alakult a helyzet, hogy a családomtól előre nem látható időre el kell válnom. Nehéz tusa után úgy döntöttem, hogy utánuk megyek. Szakadatlan támadás közben hagytam el a várost. Október 25.-ig Kecskeméten voltunk. Ekkor hivatalosan kiürítették az egész várost. Kis gyerekeimmel együtt gyalog mentünk 28 km. távolságra egy ismerősünk tanyájára (Örkény tábor mellé) és ott vártuk meg a két sereg átvonulását. Innen november 11.-én indultunk vissza Kecskemétre megint csak gyalog. (12 éves, 11 éves, 4 éves, 3 éves, 8 hónapos kis gyerekkel.) Kecskeméten a néném házát telitalálat érte. A romok eltakarítása után 13.-án indultunk haza egy kölcsön kapott vak lóval. Az orosz katonaság támogatásával 17.-én érkeztünk meg.

Megpróbáltatásban bőségesen volt részünk. Kétszer mindnyájan a pusztulás szélén ál -

tunk. Isten könyörült rajtunk, haza vezérelt.

Itthon a lakásunkat bizony eléggé kifosztva találtuk, a legfontosabb élelmünk megmaradt. Gyülekezetem, - amelyet megkövettem - megértő szeretettel fogadott. Életemet és újra megkezdett szolgálatomat úgy fogadtam, mint Isten újonnan adott kegyelmi ajándékát.

Ami az egyház ál apotát illeti, erről mások, akik az egész idő alatt itt voltak, illetékeseb-ben tudnak jelentést adni.

Egyházrészemben az egyházat súlyosabb kár nem érte. Két bomba, amely közelünkben csapott le a templom és lelkészlakás 21 ablakát megrongálta. De ez már részint ki is van javítva, részint rendelkezésre áll az anyag a teljes helyrehozatalra.

Eltűnt egy kis ezüst úrasztali kehely (betegek számára) úrasztali és szószék-terítő készletből 5 kisebb darab, iskolaszéki pecsét, az iskola udvaráról mintegy 70 q szén. Ifjúsági egyesületünk vesztesége: 1 táska gramofon, lemeztartó 8 lemezzel, sakkészlet és egyéb játé-

kok. Asszonykörünk vesztesége 13 darab 2.5 m.-es asztalterítő, 1 darab 56 literes üst fedővel.

– 110 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

Egyházrészünkben az elemi oktatás folyik I-VI. osztályban, a két felsőbb osztályt a központba irányítottuk, ahol van VII. és VIII. osztály is.

Kántorunk nincs itthon, egyelőre feleségem látja el a templomi kántori szolgálatot.

Jelentésem tudomásulvételét kérve vagyok.

Hódmezővásárhely, 1945. január 26.

Nagygyörgy Sándor

lelkipásztor

Hódmezővásárhely - Újváros

Hódmezővásárhelyi viszonylatban is újvárosi egyházrészem területe - minthogy ide az orosz sereg Makó felől közeledett - különösen és elsősorban vált hadszíntérré és pedig már 1944. évi szeptember 24.-től.

A csatatér mind jobban és jobban fokozódó iszonyatát, 2 hét után, október 8.-án (va-sárnap) a vörös - majd 3 nap múlva a román hadsereg bevonulása s az ezzel kapcsolatos események tették borzalmassá. Egyházrészem területe ettől kezdve hosszú hetekig az állandó felvonulás és beszál ásolás terheit nyögte. Istennek legyen hála és dicsőség, hogy e vészes időkben is, feleségemmel együtt gyülekezetem körében maradhattam, és meg tudtam ál ani őrhe1yemen, sőt több mint 3 évtizedes lelkészi szolgálatomnak minden jutalmát egyszerre elnyertem híveim felém sugárzó szeretetében, ragaszkodásában, a szívek összedobbanásában, mel yel a legnehezebb órákban is közöttük való maradásom méltá-

nyolták, fogadták és ennek reájuk való hatását felém ragyogták.

Boldogan jelentem, hogy szolgálataim, az első bevonulási napot (október 8.) kivéve, mikor a hívek lakásaikat elhagyni és az utcán járni nem mertek, minden bántódás nélkül, már a bevonulási napot követően végezhettem és ma is végezem. A munka körében, csupán a belmissziói alakulatok: Asszonykör, Leánykör, Férfikör bibliaóráinak megtartásában állott be szünet, mivel azt a korai sötétedés, a világítás teljes hiánya és az utcán való járká-

lástól való félelem akadályozta.

Jelentem továbbá, hogy a bevonulással kapcsolatos események folytán személyemet

ért károsodáson kívül, templomnak, lelkészi hivatalomnak értékeit, felszereléseit mind épen és sértetlenül sikerült megőrizni és megtartani. Egyházrészem területének elsősorban csatatérré válása folytán azonban az épületek rongálást szenvedtek. Így a templom és lelkészlakás tetőzete és ablakai kézi-és gépfegyver golyótól, a Nádor-utcai iskolánk ablakai, tetőzete és padlásrésze ágyúlövedék repeszdarabjaitól, de legnagyabb a rongálás a Bánát-utcai iskolánk épületén, melyet ágyúlövedék telitalálat ért. Itt az épület egy része alapos javításra szorul és itt iskolai felszerelési tárgyak és bútorok is pusztultak, illetve vesztek el.

Egyházrészemben az épületeket ért károsodás mintegy 12-14 ezer P. értékű.

Fájdalom, a felettünk elzúgott vihar lesodorta egyik derék és buzgó tanítónkat is, Gás-pár Kálmán ig.-tanítót, ki még a bevonulás előtt, szeptember 26.-án repeszgránát darab-

– 111 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

jától sújtva hősi halált halt. Egyházrészem területén Olasz István kántor, Csenky Ferenc igazgató-tanító helyükön maradtak és ma is végzik szolgálataikat. Becsei István, és Varga Sándor tanítók megelőzőleg katonai szolgálatra vonultak be és semmi hír felőlük. Pista Ilona és Szarka Zoltán tanítók elmenekültek, még vissza nem érkeztek. Elemi iskoláinkban a tanítás szeptember 25.-én szűnt meg, majd november 6.-án újból megkezdődött és azóta folyik akadálytalanul kisegítő tanítók, illetve okleveles óvónők szükségszerű beállításával.

Én, november hó folyamán a leánygimnázium I-IV. osztályainak a hittanóráit láttam el.

Végül jelentem, hogy mindezideig sem politikai pártnak, sem szabad szakszervezetnek tagja nem vagyok.

Magyar református Sionunkra a Jó Isten megtartó kegyelmét kérve vagyok.

Hódmezővásárhely, 1945. január 26.

dr. Godáts Imre

lelkipásztor

Hódmezővásárhely - Újtemplom

Az oroszok 1944. október 8.-án vasárnap reggel vonultak be városunkba, szakadatlan ágyúzás és gépfegyver kattogás közepette. A harci zaj megszűnte után lassanként bátor-kodtunk a pincében (óvóhely) eltöltött éjszaka után előjönni s vigyázva leskelődtünk az ablakok függönyein keresztül. Az utcák elég hamar a polgári lakosság szórványos megjelenésével is kezdettek némi élénkséget mutatni. Miután az éjszakát a paróchiától távolabb eső atyafi lakásban töltöttem, ½ tíz óra tájban elindultam a paróchia felé. Út-közben egy orosz kocsira felkényszerítettek, hogy megmutassam a vasúti állomást. Ennek megtörténte után leszállítottak a kocsiról s onnét most már zavartalanul mehettem a paróchiára. Ott még akkor nem volt semmi változás, csupán a szomszéd épületet érte ágyúgolyó találat. Csakhamar azonban a nyitva hagyott kapun át megjelentek a kutató katonák s magyar vagy német katona keresésének, továbbá lőszer vagy bárminő hadi anyag kutatásának hangoztatásával végig járták az egész lakást, elvették zsebórámat, elvittek másfél liter pálinkát, egy pár, csaknem új cipőmet, s több apróságot, amit nem tudtam ellenőrizni mivel én csak az egyikkel lehettem, a másik a többi szobában kutatott. A következő éjszakát sem töltöttem a paróchián, ekkor a szomszéd kántor lakás ablakán hatoltak be a lakásomba, az egész lakást felforgatták, az irodában az iratokat szétszórták, a fiókokat kiforgatták. Úgy látszik ékszereket vagy más értékeket kerestek.

Ekkor az íróasztal fiókjából 3 db. használaton kívül levő órát elvittek. Hogy milyen és mennyi ruhát, fehérneműt vittek el, azt nem tudom megál apítani, mivel két fiamnak és egy özvegy leányomnak a ruhái is ott vannak az én lakásomban, így csak ők tudják majd, ha hazajönnek, megmondani: mi minden hiányzik. Még október 9.-én dél-

előtt is voltak kutatók a lakásomban, de ezek, mivel amit összepakoltak is (férfiingek, gyufa stb.) itt hagyták az ablakpárkányon. Ezentúl a paróchián nem volt fosztogatás.

– 112 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

Október 8.-án délután betörték az orosz katonák az Újtemplom egyik ajtaját s beront-ván a templomba a perselyeket feltörték, a bennök talált pénzt elvitték, ezen kívül szétszedték a légó ládák tartalmát és a kötözőszereket elvitték. A templom mennyezetébe több helyen bele lőttek, egy függő vil anylámpát le is lőttek. Az úrasztala szekrényét feltörték, de ott egy használaton kívül helyezett posztó gyászlobogón kívül – amit elvittek – csak régi énekes könyveket találtak. A toronyba is felmentek s nézték a Tisza felé húzódó csapat-mozdulatokat. A toronyszobában elhelyezett légó berendezési tárgyakat összetörték, vagy a toronyból ledobálták. A templom cserepezését gépfegyver golyói több helyen megrongálták. Egyéb károsodás sem templomunkat, sem engem nem ért. Az istentisztelet tartása csupán október 8., 9. és 10.-én szünetelt. Október 10.-én már temetést végeztem; október 11.-én pedig megkezdtem az istentiszteletek végzését s október 15.-én az úrvacsorát is kiszolgáltattam a híveknek. Azóta zavartalanul folyik minden lelkészi szolgálat, a hívek megnövekedett buzgósága mellett.

Hódmezővásárhely - Tarján

Augusztus 8.-tól kezdve főleg az egyházmegyei levéltár rendezésével voltam elfoglalva.

A légi riadók azonban gyakran félbeszakították e munkámat.

Szeptember második felében egyre közelebb ért hozzánk a háború zaja s számol-

tunk az orosz megszállás lehetőségével. A lelkészi kar közös megbeszélés alapján a helyben maradás mellett döntött.

Szeptember 22., 23. és 25.-én az egyház Dillinka nevű temetőjében fakitermelést

végeztünk Eperjesi Mihály h.o. lelkész és Halmi Imre tanító s két fiam társaságában, mivel a fahiányra tekintettel úgy határozott az egyház, hogy temetőiben a fát kiter-melteti s tisztviselőit így látja el tűzifával. Makó irányából a harcok zaja épen e temető felé egyre közeledett s munkánkat emiatt félbe kellett szakítani.

Szeptember 25.-én már úgy látszott, hogy ha erősítések nem jönnek, feladják a

várost. Ekkor kezdődött az első menekülési hullám. Mivel azonban erősítések némileg visszaszorították az ellenséget, a menekülők közül időközben többen visszajöttek.

Szeptember 26.-ra virradó éjszaka, pont éjfélkor két magát menekültnek kiadó

nő kért nálunk szállást. Meglehetősen zavaros beszédük és gyanús viselkedésük alapján ítélve valószínűleg kémek voltak.

Október 1.-től 8.-ig a nehéz, szorongatott helyzetre tekintettel bűnbánati hetet hirdetett egyházunk, melynek során 3.-án és 6.-án bibliamagyarázatot tartottam.

Úrvacsorát azonban már nem oszthattunk az oroszok vasárnap reggeli bevonulása

miatt.

Október 2-5.-ig a helybeli gimnáziumban berendezett hadikórházban naponként

látogattam a sebesült katonáinkat.

Október 6.-án reggel még kimentünk a Dillinka temetőbe Halmi Imre tanítóval és

2 fiammal a kidöntött fák fűrészelése végett, azonban ismét félbe kellett a munkát szakítani a közeledő harc miatt.

– 113 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

Ez éjszakán bombázták városunkat s a tarjáni egyházrészben is néhány ház meg-

rongálódott.

Október 7.-én folytatódott az előző napokban megjelent falragasz és a bombázás ha-tása alapján az általános menekülés a városból. A katonai és polgári menekülőket e nap délutánján heves repülőtámadás érte. Ez alkalommal ismét több ház megrongálódott s egyházrészünk néhány tagját is sebesülés illetve károsodás érte.

Október 7.-ének estéjét és éjszakáját házunk pincéjében együtt töltöttük Márton

Árpád elnöklelkésszel és Rapcsák Péter h. o. lelkész testvérem családjával. S reggelre egész éjszakai lövöldözés után bevonultak az oroszok a városba. Az istentisztelet és úrvacsoraosztás elmaradt, mivel a bevonulás az istentisztelet idejében még javában folyt.

Délután 3 órakor Fehérváry József lapszerkesztő görög keleti val ású feleségét temettem, kántor nélkül s házuk udvarán ásott sírba. Onnan átmentem a Malom u. isko-lához (ez a tarjáni egyházrész istentiszteleti helye), azonban senki nem jelent meg ott.

Innen átmentem s meglátogattam a szomszédban egyik bombakárosult egyháztagunkat.

Október 9-14-ig minden reggel felmentem az ótemplomhoz könyörgésre, azonban

a hívek közül senki sem jött. Az egyházi hivatalokat már 9.-én feltörve és feldúlva találtam s a következő napokon jöttek az oroszok után a románok s azok teljesen feldúlták, minden értékesebb irodai holmit, írógépeket, lehúzó gépet, papírt, írószereket, számoló gépet elraboltak, még az egyház iktató könyvét és az ótemplomi és tarjáni egyházrész kis kézi anyakönyvét is s az iratokat, anyakönyveket a földre kiszórták és letaposták, ugyanígy tettek az egyházmegyei levéltárral is.

Október 12.-én közmunkára, repülőtér egyengetésre rendeltek ki s bár egy vezető

ember azt tanácsolta, hogy térjek vissza, részt vettem benne.

Október 15.-én, vasárnap ismét megkezdtük az istentiszteleteket úgy az Ótemplom-

ban, mint a Malom u. iskolában. Délután meglátogattam Fehérváry József lapszerkesztőt, kinek feleségét egy hete temettük.

Október 16.-án újra folytattam a kórházlátogatást.

Október 18.-án 4, 20.-án 5 bombakárosult családot látogattam meg s velük áhítatot tartottam. Fokozatosan a többieket is felkerestem.

Ettől kezdve lassanként helyreált a gyülekezeti munka rendes menete s akadályta-

lanul végezhetjük szolgálatinkat. Az asszonykör, leánykör még október folyamán ismét megkezdte működését, a vasárnapi iskola is működik november második vasárnapja óta, mikor az iskolák megnyíltak, a serdülő ifjúság is tart közös összejöveteleket vasárnap d.

u. kint. November 5.-én Reformációi emlékünnepélyt rendeztünk a Szeretetszövetség helybeli árvaháza felsegítésére. Karácsony előtt felruháztuk szegény iskolásainkat.

Október 22.-től november 12.-ig el áttam az igehirdetés szolgálatát a tabáni templomban a november 17.-én visszajött Nagygyörgy Sándor tabáni lelkipásztor helyett.

November 12., december 3. és 17.-én pedig az evangélikus lelkész helyett végeztem templomi és egy ízben temetési szolgálatot.

November 10.-től a polgári leányiskola és leánygimnázium val ásóráinak el átásá-

ban is résztvettem a távollévő hitoktató, il . val ástanár helyettesítésében, heti 8, 12, majd 4 órában.

– 114 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

November 2.-tól újra rendeztem az egyházmegyei levéltárat a dúlás után.

Lakásomban többször fordultak meg jövő-menő orosz katonák, majd mivel a házam

előtti híd (dobogó) alatt egy magyar katonai töltény-ládát találtak, házkutatást tartottak s hárman hozzánk szál ásolták be magukat. Előbb fenyegető magatartásuk után később megbarátkoztak s jóindulatot tanúsítottak irányunkba, sőt fosztogató, főleg román katonáktól egyenesen megóvtak bennünket s a legjobb érzésekkel távoztak el tőlünk, sőt egy közülök pár nap múlva nagy örömmel jött vissza hozzánk. Utánuk még három másik

orosz katona volt nálunk szál áson pár napig s még egy alkalommal november 10.-én éjjeli szál ásra irányítottak hozzánk 2 katonát egy benzin rakománnyal telt teherautóval, de sem ezek, sem az előbbiek részéről, sőt még a kóborló látogatók részéről sem történt semmi bántódásunk, sem károsodásunk. Így a legörömteljesebb valósággal láttam meg az éppen e napokban olvasgatott Példabeszédek könyvében írt igének az igazságát: Mikor jóakarattal van az Úr valakinek utaihoz, még annak ellenségeit is jóakaróivá teszi.

(Példab. 16. r. 7. v.) Egyébként is boldogan tapasztaltam e próbáló nehéz napokban az Ige erőt adó és megnyugtató hatalmát. Isten kegyelme megerősített, helyben maradásra indított és segített, megoltalmazott, módot és alkalmat adott a tovább munkálkodásra.

Övé legyen egyedül a dicsőség!

Hódmezővásárhely, 1945. január 31.

Seres Béla

református lelkipásztor

Kétegyháza

Emberben, épületben kár nem esett. Lelkész a változáskor betegen Gyulán volt. Kétegyházán 1944. október-ben elveszett 1 fehér damasztterítő (6 P.), s 1 egyházi láda (6 P.). Élek fiókegyházban elveszett a harmónium. A rendes viszonyok a lelkész januárban történt

„természetes” halála miatt csak 1945. májusban ál tak helyre. Az összedobált irattár (l937-től) alig károsodott.

Nánay Attila

lelkipásztor

Kiszombor - Földeák - Püspöklele

Makó térségben folyó két heti harcok egyházi épületeinkben szinte semmi kárt nem tettek. Püspöklelei iskolánk néhány ablakát, a földeáki tanítói lakás egy ablakát törte be –

minden valószínűség szerint – a légnyomás. Központi lelkészlakás kerítése nagyon megrongálódott.

– 115 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

Földeáki társegyházunknak 1000 P-je veszett el.

Szeptember 24.-én Földeákon szolgáltam. Délután 2 órakor hagytam el a községet

– 5 órakor bevonult az orosz hadsereg. Este Makón szolgáltam, 25.-én reggel akartam kiszombori lakásomra menni, de már nem lehetett. Makón rekedtem. Mire haza mehettem – sajnos iratainkat szétszórva találtam. A kiszombori születési anyakönyvet feltüzelték, a presbiteri jegyzőkönyvvel együtt. Ezeket, a többi elveszett iratokkal együtt azért nem tettem el, mivel a szeptember 24.-i információk szerint a harcok még Aradnál folytak.

A szolgálatokat, ha nagy nehézségek árán is, mint eddig el tudtam látni. Jármű nem áll rendelkezésemre, így gyalog járok az egyes társegyházakba.

Földeákról elment, mint egy férfi csoport vezetője Csathó Kálmán kántor-tanítónk.

Elment felesége Csathó Kálmánné Szász Erzsébet II. sz. tanítónk is. Jelenleg összevontan Csathó Kálmán IV. e. theológus tanít a földeáki iskolánkban, aki a megszál ás után Kétegyházáról jött haza.

Püspökleléről a nyáron megválasztott tanítónk Makkai Márton távozott el a leventékkel együtt a hatóság utasítására. Női tanerők: Füle Éva helyén maradt, így a tanítás itt is folyik az iskolánkban.

A karácsonyi szent ünnepeken mind a három gyülekezetben Isten megengedte kiosz-

tani az úrvacsorát.

Nekem és családomnak személy szerint semmi bántódásunk nem volt. Anyagi ká-

runk ellenben a mi viszonyainkhoz képest igen nagy.

Ál andó tapasztalatom, hogy alant vannak az Úrnak karjai és hordoznak.

„Kinek szíve Reád támaszkodik, megőrzöd azt teljes békében, mivel Te benned bízik.”

(Ézs. 26:3)

Kiszombor, 1945. január 9.

Jeney László

lelkipásztor

Körösladány

A torony ablakait ágyúlövedék betörte, a templom egy ablakán két kis táblát puskagolyó be-tört. A betört ablakokat megcsináltattuk 150 pengőért. A tetőcserép is megrongálódott, de azt egyelőre helyrehozni nem lehet. Orgonánkat, sajnos annyira megrongálták, hogy azt csak új al tudjuk majd pótolni. Erre egyelőre lehetőség nincs. Addig istentiszteleteken a harmóniumot használjuk. A templomban a vil anylámpákat megrongálták.

Egyházi épületeink fala és tetőzete épen maradt.

Az úrasztali terítők közül megvan egy piros bársony úrasztali terítő, két kis piros bársony szószéki terítő.

Elveszett: egy nagy piros bársony úrasztali terítő a Gróf. Wenkcheim család ajándéka, másik piros bársony úrasztali terítő Kozák Mária ajándéka. E két terítő aranyrojttal szegélyezett része és a felírás megmaradt. Egy felírás nélküli sima piros bársonyterítő. Négy nagy úrva-

– 116 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

csorai fehér abrosz, két asztalvédő, egyiken: „Vegyétek, egyétek...”, másikon: „ Ez az én vérem...”.

Két viaszosvászon a kenyérhez és borhoz. Két kehelytörlő. Pirosbársonnyal bevont úrasztali és szószéki terítő. Szószéki és úrasztali gyászterítő, gyászzászló, az egyház nemzeti színű zászlója.

Úrvacsorai edények közül megvan: két aranykehely, egy cinkehely, egy zománcozott tá-

nyér, egy cserépkorsó, s három cinkancsó. Elveszett: egy aranykehely, H. Tóth Sándor egyházgondnok ajándéka; két cinkehely, egy aranyozott tányér, egy kenyeres tálca és két cinkancsó.

Anyakönyvek közül az első 1755-1816-ig, és második kötet 1816-1831-ig megvan, de teljesen használhatatlan. A többi közokirat hitességű anyakönyvből néhány lap maradt meg, tehát ezek is használhatatlanok. Mostani bejegyzéseket ideiglenesen egy tömbbe írom.

Keresztelési anyakönyvekből meg van meg VII -VIII- IX-ik kötet, 1904-től 1943-ig. Esketési anyakönyv 1901. november-től 1935. november-ig. Halotti anyakönyv III-ik kötet 1825-től 1853-ig, V-VI-VII-ik kötet, 1869-től 1933-ig.

Iskolai anyakönyveink elvesztek. Az iskolaszék pecsétje meg van.

Az egyház irattára elveszett.

Az egyház ingóságai közül elveszett még a lelkészi hivatalból egy iratszekrény, keresztelési edény alja és felső része, írógép, lelkészi hivatal és az egyház pecsétje. Ellenben előkerült a lelkészi hivatal régebbi pecsétje, amit most használunk.

Gondnoki hivatal pecsétje. Gondnoki hivatalból egy hosszú asztal és két lóca. Lelkészi és gondnoki hivatalból egy-egy vaskályha. Segédlelkészi lakásból ágy, asztal, szekrény, mosdó.

Iskolai felszerelések, kivéve két tanterem padjait, elvesztek.

Ezeket válaszolhattam egyházunk siralmas ál apotáról.

Körösladány, 1945. január 31.

Görömbey Károly

segédlelkész

A bevonulás után nyolc nap múlva szabad volt harangoztatni. Azóta - október 15. - rendesen tartunk Istentiszteleteket. Körülbelül kettő hónapig orgona, illetve harmónium nélkül tartottunk istentiszteleteket, mert az orgonánkat tönkretették annyira, hogy csak új al lehet majd pótolni. December közepén sikerült az egyház harmóniumát a templomba bevi-tetni. Azóta, azt használjuk istentiszteleteinken.

Kereszteléseket esketéseket temetéseket rendesen végzem.

Karácsony első napján Istennek hála az úrvacsorát is kiosztottam, két szín alatt.

A bekövetkezett események folytán egyházközségünk négy embert veszített.

Épületeink állnak. A templom és a torony ablaka betört. A zárak közül több megron-gálódott. A kárt rendbe hozattuk 150 pengőért. Egyházi épületeink belsőkerítéseinek nagy része elveszett. A kár még most pótolhatatlan.

Úrasztali terítőkből elveszett: 3 nagy pirosbársony úrasztali terítő, négy nagy úrvacsorai fehérabrosz, két asztalvédő, két viaszos vászon a kényérhez és borhoz, két kehely törlő, két pirosbársonnyal bevont szószéki, illetve úrasztali terítő. Szószéki és úrasztali gyászterítő, gyász- zászló, nemzeti színű zászló.

– 117 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

Úrvacsorai edények közül elveszett: mind a hat kehely, de három előkerült, egy aranyozott tányér, egy kenyeres tálca, két cinkancsó és egy cserépkorsó. Ez utóbbi megkerült.

Hét iskolai épületünk közül öt a parókiával együtt körülbelül kettő hónapig kórház volt. Öt iskolából a padok, szemléltető képek, összes felszerelések elvesztek. A kár felmérhetetlen, és egyelőre pótolhatatlan.

Az egyház irattára majdnem teljesen elveszett. Az 1944. évi közpénztári napló, ellen-

őrző könyv, egyházi tisztviselők, egyháztó1 járó illetményjegyzék, kitértek anyakönyve, az egyházi könyvtár 46 kötete, közte a törvénykönyv, istentiszteleti rendtartás, ágenda, néhány anyakönyvi kivonat, konformációi emléklap, régi presbiteri jegyzőkönyvekből részletek maradtak meg.

Anyakönyveinkből a közokirat hitelességűekből az első és második kötet van meg, de használhatatlan ál apotban.

A többiekből néhány lap maradt meg csak. Megvan még keresztelési anyakönyvekből: 7.-8.-9. kötet 1904. szeptembertől 1943.-ig. Esketési anyakönyv 1901. novembertől 1935.

novemberig. Halottianyakönyveinkből 3.-ik kötet 1825.-től 1853.-ig, 5.-6.-7. kötet 1869.-

től 1933. augusztusig. Legújabb anyakönyveink azonban sajnos elvesztek.

Az egyházi földek bérletét nem fizette ki a bérlő, így az egyház anyagilag nagyon gyengén ál . Az egyházi hivatalt december 9.-én nyitottuk meg, s a személyi tartozás fizetésére felhívtuk a gyülekezet tagjainak figyelmét.

Az eredmény nem kielégítő, mert egyház tagjaink nem tudnak semmit értékesíteni,

s így úgy egyházi, mint ál ami adófizetőképességük nagyon csökkent. Így az egyház nem tudja tisztviselőit fizetni. Ellenben örömmel jelenthetem, hogy a község az ál amsegélyt folyó évi február hó végéig előleg képen tanítóinknak kifizette. Így tehát egyelőre nem szenvednek hiányt el átás terén. Szükség esetén az egyház, annak ellenére, hogy a lelkészlak udvaráról az iskolák részére kivágatott 160 q tűzifát elhordták, fát is tud adni tisztviselőinek, mert a temetőben még van egy kévés.

Egyházi tisztviselőink közül mindenkit ért kár. A távollevők kára felmérhetetlen s egyelőre pótolhatatlan. Az itthon maradottak kára is elég nagy.

A tanítást 1944. évi október hó 16.-án kezdték meg egyházi tanítóink. Eleinte csak egy, később két tanteremben tanítottak. Deczember elején a községi iskola egy tantermet rendbe hozták, azóta oda jár két osztály: az első és az ötödik. Márczius 19. óta a községi iskola másik tanterme is rendelkezésünkre ál . Időközben hazaérkezett három tanerőnk, igazolásuk megtörtént, s így a nagylétszámú harmadik és ötödik osztályt ketté osztottuk, s így őket is munkába állítottuk. A tanítás rendesen, pontosan folyik. Az újladányi községi iskolában a val ás tanítást én végzem, a kofirmandusok oktatását szintén.

Húsvét első napján Isten segítségével az úrvacsorát kiosztjuk.

Körösladány, 1945. március 31.

Görömbey Károly

segédlelkész

– 118 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

Köröstarcsa

A háború vihara községünket, szorosabban egyházközségünket sem kerülte el. Az 1944.

év tavaszán a szövetséges hadsereg erőteljesebb akcióba lépett. A sorozatos légiriadók köz-ségünk nyugalmas életét is megbolygatták. Egyházi vonatkozásban is érintett bennünket, mert az istentiszteleteket gyakran kellett abba hagyni, vagy pedig a késő délutáni órákra áthelyezni. Községünk 1944. október hó 6.-ig légitámadást nem kapott.

A háború forgatagába szeptember elején került. A felsőbb hatóságok u. n. önkéntes ki-

ürítési parancsot adtak ki. Ezen önkéntes kiürítési parancsra szeptember hó 22.-én elhagyta községünket a község vezető jegyzője, vele együtt a családja biztonságosabb helyre leendő

elhelyezése végett szintén eltávozott a Papp Gábor lelkipásztor. A családja elhelyezése után Papp Gábor többször visszatért egyházközségünkbe. 1944. október hó 6.-án ő tartotta az istentiszteletet. Október 6.-án végleg elhagyta egyházközségünket anélkül, hogy eltávozási szándékát a presbitériumnak bejelentette volna és oda csak 1945. március végén tért vissza.

Kövér László segédlelkészünket 1944. október hó 4.-én katonai szolgálatra behívták, aki 1945. október végén tért vissza. Kövér László segédlelkész bevonulása előtt, Rápó Ká-

roly segédlelkészt aki visszatérőben volt Erdélybe, de itt rekedt Köröstarcsán – a lelkipásztor nélkül maradt gyülekezet érdekében megkérte, hogy a viszonyok rendezéséig lássa el a lelkészi szolgálatot – aki erre vál alkozott is. Az orosz hadsereg bevonulása után ő vette át a lelkipásztori szolgálatot.

Indította meg az istentiszteleteket és a val ásoktatást a helybeli ál ami iskolában.

A püspök és esperes helyettes urak utólagos jóváhagyásával még 1944. év végén is vezette egyházközségünk ügyeit. Erre a felkérésre Kövér László segédlelkész részéről azért volt szükség, mert a bevonulásakor már nem tudott összeköttetést kapni Harsányi Pál espe-ressel sem.

Szabó Zoltán csárdatanyai segédlelkész a biztonságosabbnak látszó Tiszavárkony köz-ségbe vitte el családját 1944. október hó első napjaiban, de innen már maga sem tudott visszatérni az időközben megszál ás alá került községünkbe.

Tanítóink közül katonai szolgálatra bevonult 1943-ban Petneházi László és 1944-ben Kiss Imre tanító. Jelenleg mind a ketten orosz hadifogságban vannak.

Farkas István tanító 1944. október hó 6.-án a szomszédos Körösladány községben

lakó rokonaihoz ment családi ügyeit intézni, azonban onnan mar nem tudott visszatérni, mert estefele bekövetkezett községünk megszál ása. Jelenleg szintén hadifogságban van.

Helyükön maradtak: vitéz Rébék Pál református igazgató tanító, Szentandrási Elek Szücs Imre tanítók és Farkas Istvánné tanítónő, végül Vári Imre református helyettes tanító.

Helyén maradt az egyház gondnoka, az összes presbiterek, a harangozó és iskolaszolga.

A megszál ás után az orosz katonai hatóságok hamarosan lehetővé tették az istentiszteletek és az iskolákban a tanítás megkezdését.

Az istentisztelet a templom ablakainak megrongálódásai folytán az év végéig a központi iskola dísztermében tartatott, melynek ablakait a megmaradt ablaküvegekkel pótol-

– 119 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

tuk. Az istentisztelet 1944. november hó 14.-én kezdődött meg. Újévre a templom ablakait vastag papírral bepótoltuk és akkor az istentiszteleteket már ott tartottuk. Karácsonykor bor hiánya miatt az Úrvacsorázás elmaradt.

Iskoláinkban a tanítás 1944. november 14.-én kezdetét vette. Ez időpontra sikerült az összeszedett ablaküvegek segítségével a központi iskolában három tantermet a tanításra alkalmassá tenni. Ugyancsak megkezdtük a tanítást az újülési iskolában, majd 1945. janu-

árjában a csárdatanyai iskolában is.

Községünket 1944. október hó 6.-án légitámadás érte. Egy ház megrongálódott és

ugyanakkor bombatalálat áldozata lett egy két hónapos kis gyermek.

Emberáldozatban is veszített egyházközségünk. Golyótalálat következtében elhalt 6 fi és 3 nő atyánkfia, kiket akkor lelkészi szolgálat nélkül temettek el. Elhalt ezen kívül közsé-

günkben 4 katonai szolgálatot teljesítő személy, kiket a templom kertjében szintén lelkészi szolgálat nélkül temettek el. Ezen katonai és polgári személyeket a viszonyok jobbulása után lelkészi szolgálat közbejöttével a halottakat megillető tisztességgel a végső nyugvóhe-lyükön helyeztük örök nyugalomra.

A bevonulás alkalmával templomunk, iskolaépületünk és a lelkészlakás kisebb

caliberű ágyútól találatot kapott, de nagyobb sérülés nem keletkezett. Templomunk ablakai közül 57, iskoláink ablakiból pedig 417 darab ablaktábla semmisült meg. A tantermek és tanítói lakások ablakaiból összes vászon rollók eltűntek.

A templomban szenvedett károk

Az orgona sípjainak 1/3 része megsemmisült, úgy hogy az orgona alig használható ál apotban maradt vissza.

Az úrasztalát körülvevő szőnyeg (mintegy 18 m) elveszett. Az úrasztalát borító bársony asztalterítő erősen megrongálódva és rojt nélkül került vissza valamelyik lakostársunktól.

A szószékre vezető kart borító bársonyterítő és egy értékes halasi csipketerítő elveszett.

Az úrasztalához szükséges edényeket és terítőket őrző láda az összes úrasztaliterítőkkel és kisebb asztalkendőkkel együtt elveszett. A kelyhek, kancsók, a tálcák megvannak, megsemmisült a kenyérvágó kés is.

Az orgonához vezető kar ajtaját összetörték. A világító berendezést megrongálták, két darab mennyezet lámpát ernyővel együtt megsemmisítettek.

A keresztelési edények megvannak, bár a kancsóba valaki belelőtt, de azt már rendbe hozattuk.

A lelkészlakásban és irodában szenvedett károk

A lelkészi könyvtár nagy hiánnyal maradt meg, mivel maga a leltár is elveszett a kár nem ál apítható meg pontosan.

A régi okmányoknak csak egy kis töredéke maradt meg. Elveszett egy kötet halotti anyakönyvi napló, a konfirmáltak anyakönyvi naplója erősen megrongálva és összetépve maradt vissza.

– 120 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

Elvesztek az egyházunk anyagi helyzetét feltüntető naplók, leltárak és kimutatások.

Elveszett egy darab írógép, telefon berendezés. Az irodában levő bútorokról lehúzták a bőrbevonatot. Megrongálták a világítási berendezést és a vízvezetéket. A lelkészi lakás für-dőszoba berendezését erősen megrongálták. A gazdasági udvaron lévő sertésólaknak a deszkái is eltűntek.

A gondnoki irodában keletkezett károk

Elvesztek a pénztári és gabona bevételi és kiadási naplók, leltárak, egy darab nemzeti, és egy darab gyászzászló. Használhatatlanná tették a tűzbiztos pénztári páncélszekrényt. Elveszett 6 darab hajlított szék, vizeskancsó és 2 darab pohár. Megsemmisült az epreskerti vevőket kimutató napló is.

Az iskolát ért károk

A tantermekből 10 darab négy és három személyes ülőpad. A csárdatanyai régi tanteremnek az összes padjai. A szekrényekben levő iratok, könyvek, a falakon elhelyezett szemléltetőképek, a térképek 2/3 része, a fizikai felszerelés teljesen megsemmisült.

A csárdatanyai iskolában 2 darab harmónium, 6 darab vaskályha, 1 darab takaréktűzhely, az összes szemléltető képek, térképek, szekrények semmisültek meg.

Az ujülési iskola tanítói lakásából 2 darab vaskályha. A központi iskola tanítói szobá-

jából az asztal, az iskolát érintő okmányok gyűjteménye, beíratási díjak pénztári naplója, egy tűzbiztos vasládika a benne lévő pénzkészlettel, egy darab nemzeti és egy darab gyász-zászló, a tanítói könyvtárból 60, az ifjúsági könyvtárból 50 kötet könyv veszett elő illetve semmisült meg. A tantermekből 2 darab dobogó, 2 darab asztal, 4 darab fogas, 2 darab falitábla és az összes víztartó edények megsemmisültek.

A dísztermet és a presbiteri termet ért károk

A díszteremből eltűnt mintegy 50 m-t kitevő bársonyból készült rivalda és ablakfüggöny.

40 darab hajlított szék. 4 darab 4 m-es ülőpad. Az összes asztalokról a linóleum bevonat, a falakat díszítő egyházi és történelmi képek nagy része megsemmisült.

Megsemmisült a helyi református Nőszövetség, KIE, Leánykör vagyona csaknem tel-

jes egészében. A megmaradt vagyon csaknem semmivel egyenlő.

Elveszett a tanítói lakáshoz tartozó sertésólak akoldeszkáiból 40 darab, 40 darab ci-rokseprű, vizeskanna, petróleumoskanna, vizesüveg és poharak.

Az összes anyagi kár 60-70.000 arany pengőt tesz ki.

Végül még meg kell említenem, hogy az egyház megmaradt a községbe széjjelhordott vagyon tárgyainak összegyűjtésében nagy része van vitéz Rébék Pál ig. tanítónak, Szücs Imre és Szentandrási Elek tanítóknak, Szőllősi Károly egyházgondnoknak. A lelkészi iroda berendezési tárgyainak a megmentésében nagy érdeme van Rápó Károly akkori se-

géd lelkésznek, aki személyes fellépésével mentette meg a berendezéseket az elszállítástól.

– 121 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

Nevezettek személyes közbenjárásának és fellépésének köszönhető, hogy az egyház jelenleg is meglévő vagyontárgyai megvannak és a körülményekhez képpest használható ál apotban kerültek vissza az egyház tulajdonába.

Köröstarcsa, 1946. április 23.

Kurdi Sándor

lelkipásztor

Kunágota

Községünk a trianoni határ közelében van. Heteken keresztül hal atszott már az ágyúszó, míg végre 1944. szeptember 24-ikén egészen közelünkbe került a felszabadító orosz hadsereg. Meglátogattam Magyardombegyház leányegyházamat s oda már a gépfegyver kattogása egészen jól hal ható volt. Úgy hogy az istentiszteletet nem tudtuk megtartani. Egész vasárnap éjjel azon tanácskoztunk a községünkben levő honvédtisztekkel és tábori papokkal, hogy mit tegyünk. Egyöntetűen azt állították, hogy a papokkal kapcsolatban nagyon rossz tapasztala-taik vannak. Azt ajánlották, hogy hagyjuk el községünket. Ez nagyon rossz hatással volt rám.

De talán nem is magamat, hanem a családomat féltettem. Szeptember 25-ikén már belőttek a határunkba s így feleségemmel és leányommal a sógoromhoz mentünk Nagykörösre. November 3-ikán itt ért utól a felszabadító hadsereg. Nagykőrösről is elmenekültek a lelkészek, így kértek istenitiszteletek tartására, azonban annyi ruhám sem volt, amiben a templomban megjelenhettem volna. Nagykőrösről többször megpróbáltam haza jutni, de ez csak 1945.

január 7-ikén sikerült. Gyülekezetem nagy örömmel fogadott és el átott minden szükséges dologgal. Másoldalról azonban nagyon siralmas kép tárult a szemeink elé. A parókia terüle-tére legalább 18 gránát esett le. A deszkakerítés úgy át van luggatva, mint a rosta. A lelkészlak tetejéről hiányzik a sok cserép, egy ép ablakfiók sincs, az istállót 2 találat érte.

Bent a lakásban összedúlva minden. Az anyakönyvek jó részét széttépték. A könyv-

tár nagy része hiányzik. A templomból az összes terítőket elvitték. Az úrasztali edények közül is csak egy tányér és egy kehely van meg. Találatot kapott a torony is, a templom is, a tetőről jókora darabon hiányzott a pala. Igyekeztünk mindent pótolni, amennyire a körülmények megengedték, de még mindig sok építeni való van, de Isten segítségével mindent pótolni fogunk, ha elkövetkezhetik az áldott béke, amikor ismét nyugodtan dol-gozhatnánk Isten dicsőségére magyar hazánk újra építésére.

Kunágota, 1946. március 28.

Ivanics Bertalan

református lelkész

– 122 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

Magyarcsanád

Templomban és egy egyházi épületben annyi kár keletkezett, hogy renoválásra szorulnak.

Orgona, mely 1942-ben épült, nem használható, mert légnyomás hatott rá és egy fel nem robbant srapnell a hátulsó részét beütötte. A karzat templomi padjai szilánkokra zúzódtak.

A templom ablakai betörtek. Az úrasztala alja betört. Az úrasztali terítőket ismeretlen kezek elvitték. Valamint a kegyszerek egy részét. Agapéhoz való edények jó részét szintén elvitték.

Az irattárat teljes egészében feltüzelték.

Az egyházi könyvek jó részét elvitték. Ezekből az országútról egy néhányat vissza tudtunk hozni, amit leszórtak a kocsikról.

A lelkipásztor palástját széttépve és a földön letaposva megtaláltuk. Részben (félig-meddig) ki lehetett javítani és tisztítani, de csak kényszerítő anyagi okok miatt minősítjük viselhetőnek, mert ékes benyomást nem kelt.

A lelkész és neje, valamint a kántortanító összes ruháit és cipőit elvitték. Csak, ami legrosszabb ruha rajtuk volt, az maradt meg. Mindezeket a lelkészi család jelenlétében és szeme láttára vitték el.

Magyarcsanád, 1945. január 15.

Soós Béla

lelkipásztor

Makó

Utam legelső állomása Kisújszál ás volt. Itt találkoztam Bucsay László nagytiszteletű úrral, és Sipos nagytiszteletű úrral. Ők mondták el, hogy az egyházat igen súlyos anyagi károk érték. A templom tornya rádőlt a templom tetőzetére, és igen megrongálta azt. De az eső és egyéb csapadék ellen, már a tetőzetet kijavítottuk. A nagyharan-got elvitték. Az iroda fölszerelésekben, irattárban, anyakönyvekben számottevő károk nincsenek. Az elemi iskolák megnyíltak, a legszükségesebb tanító szükséglet megvan.

Az istentiszteleteket a lelkészlakban tartják, hétköznapokon, a vasárnapi istentiszteleteket pedig a tornateremben.

Még azon a napon eljutottam Túrkevébe. Itt megtaláltam a Czirják Nagytiszteletű

urat, és Kapás hitoktató lelkész urat. Tóth Lajos nagytiszteletű úr elmenekült. Itt is a templomot érte 4 gránát, de már a rombolást kijavították.

Az egyházi irattárban, templomi felszerelésekben, semmi hiány nincs. Az istentiszteletek a templomban rendesen folynak. Az iskolákban a tanítás rendesen folyik és általában az egyházi élet úgy, mint eddig.

– 123 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

Legközelebbi város Mezőtúr volt. Az egyházi hivatal a városházán van. A hivatalt Patkós János gimn. tanár vezeti. Mivel minden hivatalban lévő lelkipásztor elmenekült, dr.

Mancsa Imre nyugalmazott lelkipásztor vette át az egyház vezetését és Széchenyi Endre hitoktató lelkésszel karöltve látják el a szolgálatokat. Így istentiszteleteket rendesen tartanak a templomba, melynek tornya nincs, de használható. A református gimn. megnyílt.

Az elemi iskolák közül öt megnyílt, és 6-6 osztál yal működik. A tanerők közül 5 református, 12 ál ami tanító. Az anyakönyvek jórészét elégették.

A szarvasi egyházról semmit nem tudhattam meg. Csupán annyit, hogy ahol az

istentiszteletet szokták tartani, azt a házat hadikórház céljaira igénybe vették.

Orosházára menet megtudtam, hogy Gádoroson ott maradt a lelkész és a nagyszénási gyülekezet lelkigondozását is végzi.

Orosházára érve, már észre lehetett venni, hogy sokkal kevesebbet szenvedett az

egyház, mint északabbra. Itt Horváth Kálmán nagytiszteletű úrral találkoztam, aki elmondta, hogy anyagi kár az egyházat nem érte, a templom ép. A gimnáziumból az elmenekült tanárok helyébe jöttek mások, s így megindult a tanítás. A polgári iskolában ugyancsak folyik a tanítás.

Reformátuskovácsháza község lelkipásztora Szabó Dániel elmenekült, és a szolgálatot Szabó Imre IV. éves theológus végzi. Istentiszteleteket tartanak az iskolába. Szórvány missziót is végez. A templom megrongálódott, de használható.

Végre érkeztem utam céljához, Makóra. Itt az egyház minden különösebb megráz-

kódtatás nélkül élte át a megpróbáltatásokat. Egy lelkipásztor menekült el, Szirbik Sándor. A templomok épek. A református polgári és az összes elemi iskolákban a tanítás megindult. Az egyház irattárában és anyakönyveiben semmi kár nincs. Innen látják el Mezőhegyes lelki munkáit, ahonnan a lelkész elmenekült.

A magyarcsanádi, nagylaki, csanádpalotai egyházak szolgálatát változatlanul Soós Béla lelkipásztor végzi.

A kiszombori-földeáki-püspöklelei társegyházak lelki gondozását Jeney Lászó lel-

kipásztor végzi.

Hosszas betegségem miatt, még nem tudtam eljutni Szegedre, Hódmezővásárhely-

re, Szentesre. De most, hogy fölépültem szeretném ezeket a helyeket azonnal meglátogatni, és az itt szerzett tapasztalataimról azonnal írok.

Főtiszteletű úr életére és munkásságára Isten gazdag áldását kívánom.

Makó, 1944. január 8.

Haluska János

református diakónus

– 124 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

Mezőberény

Az 1944. év szeptembere óta bekövetkezett hadiesemények folytán a mezőberényi egyház tagjai közül ketten meghaltak, mást a hadizónába küldtek. Az épületekben nagyobb kár nem esett. (Egyik iskola összes ablakai betörtek a közelben leesett bomba légnyomása folytán.) A levéltár szétszóratott ugyan, de az iratok nagyobb része a rendezés során megkerült. Az egyháztagok súlyos megpróbáltatásoknak voltak kitéve, mint mindenütt, kárt ki-vétel nélkül mindenki szenvedett. Az egyházi tisztviselők közül lelkipásztor családja után szeptember 28.-án fölment Budapestre, ott rekedt, csak 1945. április 8.-én térhetett vissza, mert az átélt szenvedések annyira megviselték, hogy kórházba került. Hermán Tibor se-gédlelkész katonának vonult be, onnét elbocsáttatván, vissza nem tudott jönni, amiért a Csalóközben Csicsón helyettes lelkésznek beosztott. Az egyház tanítói közül Hathy Tibor ig. tanító szeptember 1.-én katonai szolgálatra behívatott 1945. április 9.-én szabadult meg, illetve térhetett haza. Szabó Antal tanító szeptember 20.-án munkaszolgálatos lett, december 24.-én tudott csak hazatérni. Molnár Ernő tanító 1940. decemberben katoná-

nak vonult be, csak 1945. január hónapban térhetett vissza. Oláh István tanító 1941-ben bevonult katonának, azóta katona. Bányai Anna tanítónő október első napjaiban eltávozott, azóta sem tért vissza ismeretlen helyen állítólag Németországban van.

Az egyházközségben a helyzet súlyos volta dacára is az iskoláztatás november hó 3.-án megkezdődött, ugyanakkor az istentiszteletek tartása is megengedtetett és azóta a normá-

lis ál apot lassan-lassan helyreállott. Lelkész és tanítók távollétében a helyben tartózkodó és lakos tanító növendékek és menekült tanítók látták el a szolgálatot, akik szüleiknél tartózkodtak. A lelkészi szolgálatot egyik helybeli nyugdíjas hitoktató lelkész végezte el eddig, amíg az esperes úr által Békésről ide megbízott lelkészek a helyettesítést nem végezték.

Klenódiumok és egyéb értékek megvannak.

Mezőberény, 1945. október 6.

Sértő-Radics István

református lelkész

Mezőhegyes

Emberáldozat: 2 férfi

Épületkár nincs.

A szószék és Mózesszék bársony szegélyét letépték. A falra épített perselyeket (vasból) feltörték, ezzel tönkre is tették. Pénz nem volt benne. Az orgona sípokat kiszedték és szétszórták. Sikerült őket összeszedni s visszahelyezni, úgyhogy az orgona most mar használható. A templom vil anykörtéit elvitték, ezeket sikerült pótolni.

– 125 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

Elveszett:

1 darab boros kancsó

1 darab miniatűr beteg úrvacsoráztató készlet (kis dobozban kehely, tányér, lapos üveg) 2 darab tóga, övvel.

1 darab palást.

A levéltárnak kb. fele.

Pecsétek.

A község elfoglalása különösebb megrázkódtatások nélkül történt.

A lelkész és kántor elmenekült. Istentiszteletek tartása távollétük alatt egy ideig szü-

netelt. Az evangélikus lelkész visszatérése (1945. január) majd Gyenge Sámuel helyettes lelkész kirendelése után (1945. május) az istentiszteletek rendesen megtartattak. A gyülekezet lelkésze 1945 novemberében tért vissza. A presbitérium teljes egyhangúsággal oda határozott, hogy szolgálatában továbbra is megmaradjon. Így Mezőhegyesen az egyházi élet zavartalanul folyik.

Mezőhegyes, 1945. december 15.

Tóth István

református lelkipásztor

Nagymajlát

Újborra úrvacsorát osztani nem tudtam bor hiányában. Karácsonyban kiosztatott az úri szent vacsora az ambrózfalvi evangélikus lelkésztársam által református liturgia szerint itt is, Komlóson is. (Ugyanis én a makói kórházban feküdtem.) Istentisztelet a megszál ás alatt a normális ál apotok szerint tartatik. Egyébként a gyülekezetemet soha egy napra sem hagytam el.

Megőriztem mindent. Templom, parochia, anyakönyvek, jegyzőkönyvek, számadá-

si naplók, irattár, úrasztali felszerelés, klenódiumok – minden sértetlen. Csupán az iktató könyvet, lelkészi naplót, 1 bibliát, 1 imakönyvet tépett szét egy katona. (Ezeket nem rejtettem el.)

Az összes írástudó ember elfutott a faluból. Így történhetett meg, hogy a község irattárát, adófőkönyveit, birtokíveit tűz emésztette meg. Az anyakönyveit megmentettem (11 kötet).

A községi iskola (más iskola nincs) irattára, felvételi naplói, a padok fele és minden más felszerelése tönkrement. 4 térképet megmentettem. (Szalmatakaró lepedőnek használták.) Sok élmény, sok beszámolni való volna még, de már nagyon fáj a karom.

Nagymajlát, 1945. január 20.

Zeley László

református lelkész

– 126 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

Orosháza

Orosháza rövid harc után 1944. október 6.-án esett el. A harc folyamán a templom keleti oldalát az ereszcsatorna magasságában ágyúlövedék 4 kg-os repeszdarabja átütötte.

A torony frontális oldalát több kézifegyverből, vagy géppuskából eredő lövedék eltalálta és összetörte a toronyóra egyik számlapját.

Október 6.-án éjjel l/2 11 óra tájban a lelkészlakba betörtek és másnap délelött 11 órá-

ig fosztogattak. Elvitték a lelkész csaknem minden alsó- és felsőruháját, dr. Tömöry Lajos-nak az irodában elhelyezett palástját végighasították, az iratokat és könyveket szétszórták, két szekrény ajtaját szilánkokra hasogatták, az éléskamrából, kevés zsír kivételével, elvittek minden élelmiszert.

Október 7.-én kora délután a lelkész rettenetesen feldúlt lakásából legalább egy szobában rendet akart teremteni, de egy őrjárat a házból kitette. 10 napon át katonai iroda tartotta elfoglalva a lelkészlakot, ez idő alatt veszett el a lelkész konyhai edényeinek és evőeszközeinek jelentékeny része és a legutolsó presbiteri jegyzőkönyv, mely csak néhány gyűlés jegyzőkönyvét tartalmazta. Szerencsére sikerült a lelkésznek az anyakönyveket és az úrvacsorai edényeket biztonságba helyezni. Amikor a lelkész lakásába visszatérhetett, az ajtók zárait és a vil anyvezetőket megrongálva találta.

A község elfoglalásának első hetében a templomba két éjjel betörtek, az orgonába belelőttek, a csil árt a karzatról ledobott fémsíppal megrongálták, több színes ablaküveget kilyukasztottak, a sírboltba vezető ajtó tábláit betörték, zárját elrontották, a szószéken levő

bibliát és több énekeskönyvet megtépdestek, a keresztelő edényeket meggörbítették, toronyóra ingáját leemelték és ledobták.

A Református Kör épületét hol orosz, hol román katonaság foglalta el. Közben pár napon át üresen is állott. Néhány asztalon és széken kívül elpusztult a kör egész berendezése a jelentős összegbe került színpaddal együtt.

Az istentiszteletek október 22.-én kezdődtek meg ismét, a tanítás az iskolákban november 9.-én, amikor is a val ástanítás munkájában az elmenekült val ásoktató-lelkészt a lelkész és két tanító helyettesítette. A val ásoktató-lelkész 1945. febr. 7.-én tért vissza.

Az egyház tisztviselői közül még a főgondnok menekült el, aki jelenleg a népbíróság által reá kiszabott büntetését szenvedi Gyulán.

Az egyház levéltárát lelkész, amennyire lehetett rendbe szedte, hogy azonban mi hi-

ányzik belőle, azt még nem ál apíthatta meg.

Horváth Kálmán

lelkipásztor

– 127 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

Öcsöd

Múlt év szeptember 22.-én Battonyáról feleségemmel eljöttünk Öcsödre, hol az ő testvérei is laknak s idevaló. Ezt bejelentettem Főtiszteletű Püspök Úrnak ez itteni lelkészi hivatal útján, bár sem ez iktató sem a postakönyvben nem találom bejegyezve.

Szeptember 25.-e óta ál andóan itt vagyunk, nem tudunk hazamenni, mert Békéscsa-

báig nincs amivel elmenjünk s nincs téli ruhánk, mert csak tavaszi kabátban egy öltözet ruhával s egy kis kofferrel jöttünk el. Bár ne jöttünk volna el! Akkor talán mindenünk megmarad, az is lehet, hogy ideges szívünk bírta volna a határmenti harcokkal járó izgalmakat.

Innen Öcsödről is elmentek Irlanda Dezső és P. Nagy Elek lelkészek családostól. Irlanda Dezső Budapesten, P. Nagy Elek Visegrádon van, december elején ez volt a hír róluk. Ok-tóber 6.-án érte mentek el.

Október 25.-e óta végzem itt a lelkészi szolgálatot s intézem az egyház ügyeit. Iskolá-

inkban november 3. óta tanító illetve tanítónő tanít I-IV. osztályt zavartalanul. Elment az igazgató, 2 tanító, 3 tanítónő.

Az istentiszteleteket zavartalanul végezhetjük és végezzük.

Az egyháznak azonban sok baja van, kevés pénzzel rendelkezik, pedig igen sokra volna szüksége. Október 18.-án német légitámadás érte községünket, 2 bomba a lelkészlakás kertjébe esett. A légnyomás tönkretette a közeli épületek tetőzetét, ablakait. Templom ablakok egyik részen kitörtek, 3 iskolaépület, tanítói, lelkészlakás tetőzete, ablakai törtek össze s különösen a lelkészlakás kert felőli részére ajtókat, ablaktokokat szakított ki. A tetőket már rendbe hozattuk, néhány helyen az ablakokat is, de többet már nem csinálhattunk, pénz-hiány miatt. Október óta szünetel a községnél az adószedés, onnan nem kapott eddig az egyház pénzt. Ez évben megindult s remény van rá, hogy pénzhez jutunk.

Igyekezni fogunk, hogy minden rendben legyen. Kérem Főtiszteletű Püspök Urat, mél-tóztassék hozzá járulását adni ahhoz, hogy az idő enyhüléséig s az utazási viszonyok javulásáig itt végezhessem tovább a lelkészi szolgálatot.

Vörös Lajos

lelkipásztor

Templom

A templom teljes tetőzetének megrongálódása, palák meglazulása, részben a pala ösz-szetörése, a fal párkányzatának leomlása, a torony északi oldalán a vakolat lehul ása.

A vaskeretes ablak tábláinak porrátörése.

A fakeretes ablakok kereteinek szilánkokra törése, üvegjeinek teljes elpusztulása.

A bejárati ajtók megrongálódása.

A 16 változatú, két manuálos orgona teljes megrongálódása (teljes új áépítés nélkül hasznavehetetlen).

1 darab 220 Volt-os árammérő.

– 128 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

7 darab függő vil anylámpatest.

13 darab különböző úrasztali terítő, bársony, selyem, batiszt, óarany fehérvászon anyagokból. Az 1700-as évektől az 1940. évig terjedő időből kegyes lelkek adományai.

1 darab pirosbársony szószékterítő.

1 darab cca 1 kg súlyú ezüst úrvacsorai kenyértálca.

Egyháztanácsterem

2 darab zöldposztó asztalterítő (4*140 és 6*140 méretben)

1 darab ősi tulipános láda

1 darab asztal 6 m.

2 darab gyertyatartó

2 darab porcelán tintatartó.

2 darab álló petróleum lámpa

2 darab petróleum kanna.

10 darab Tonett szék

2 darab irodai vonalzó

1 darab irodai olló

1 darab ruha kefe

1 darab cipő kefe

4 darab törlőruha

Lelkészi iroda

1 darab dívány

2 darab iratszekrény megrongálódása

1 darab Remington írógép

1 darab telefonszekrény

2 darab Tonett szék

2 darab üvegtintatartó

2 darab nyomóitatós

2 darab irodai vonalzó

Parókhia

A parókhia épülete a légiakna robbanása következtében javíthatatlanul megrongá-

lódott, melléképületei összeomlottak, az aknaszilánkok az összes ajtókat, ablakokat tönkretették, a robbanás ereje a tetőt levitte (a cserepeket), a mennyezetet megemelte s ezzel az egész tetőszerkezetet megrongálta. A tető mintegy 1680 négyzetméter.

1 darab fürdőszoba, mosdó és WC felszerelés megrongálódása

1 darab – az egyház tulajdonát képező – 4 lángú bronzcsil ár

Lelkészi lakás

3 darab ajtó megrongálódása

3 darab ablak megrongálódása

– 129 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

47 darab ablakfiók összetörése

Fürdőszoba vízvezetékének megrongálódása

Fürdőszoba cementlap padozatának megrongálódása.

Iskolaépületek

1700 négyzetméter tető megrongálódása, cserepeinek összetörése

25 darab ajtó, 66 ablak

720 üvegtábla

5 tanterem padlózatának tönkremenetele

3 WC felépítménye

10 darab szénfűtéses kályha

12 darab szeneslapát, kanna, piszkálóvas

9 darab mosdó medence és ál vány

4 darab iskolai katedra dobogóval

9 darab Tonett szék

9 darab falitábla

6 darab tábla ál vánnyal

9 belső – angyalos – címer

9 külsőcímer

75 darab iskolapad

7 víztartó medence

9 darab vizesveder

9 darab köpőcsésze

9 darab órarend kerettel

5 darab iskolai szekrény

7 darab nemzetiszínű zászló rúddal

4 darab számológép

13 darab szobahőmérő

3 darab 220 Volt-os árammérő

10 darab lámpatest

36 darab különböző térkép

6 darab földgömb

28 darab iskolai fogas

8 drb métermérték tábla

400 darab szemléltető kép

75 darab kísérleti eszköz

2 ásvány gyűjtemény

340 darab padtintatartó

25 darab anyakönyv (iskolai)

300 darab segélykönyvtári könyv

150 darab ifjúsági könyvtári könyv

100 darab tanítói könyvtári könyv

– 130 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

Segédlelkészi lakás

1 darab vaságy

1 darab faágy

2 darab szalmazsák

1 darab dívány

1 darab asztal

5 darab Tonett szék

1 könyvál vány

1 darab 2 ajtós szekrény

1 darab szénkályha füstcsővel

1 villanycsillár

1 falikar

1 mosdó vasból

1 zománc mosdótál és vizesveder

1 vizeskanna zománcozott

2 darab ablakfüggöny (roló)

Egyházi, gazdasági épületek

Magtár, istálló, fáskamra tetőzetének teljes megrongálódása. A vakolat teljes lehul ása.

Kukoricagóré al- és felépítményének teljes elpusztulása, a benne levő tengeri egy ré-

szének megsemmisülése.

A magtárban tárolt búza, árpa, zab, len és napraforgómag egy részének – az 1944. évi zárszámadás részletezése szerinti – elpusztulása.

WC megsemmisülése, és az összes kerítések.

Ezt a kárfelvételt tárgyalta az öcsödi református keresztyén presbitérium az 1945. évi jú-

nius hó 17.-én tartott rendkívüli gyűlésében, a tényleges helyzetnek megfelelőnek és az abban feltüntetett kárt a pil anatnyi értékelés szerint kettő és félmillió pengőre rugónak ál apította meg azzal, hogy a kár összegéből mintegy 810.000 P, nyolcszáztízezer pengő az iskolai, a többi összeg az egyházi károkra esik.

Az iskolai károk legalább részbeni helyreállításához a hívek áldozatkészségén kívül kénytelen igénybe venni a polgári község, a helyi nemzeti bizottság és a val ás és közoktatásügyi minisztérium megfelelő támogatását, amely nélkül a következő iskolai esztendőt már megnyitni sem tudja. Ebben az iskolai esztendőben is csak úgy tudott megküzdeni a nehézségekkel, hogy a háborús viszonyok miatt a beiskolázott növendékek egy része nem látogatta az iskolát s az erősen megcsappant létszámú osztályokat váltott rendszerrel taníttatta a rendelkezésre álló tantermekben és az osztál yá átalakított egyháztanácsteremben.

Irlanda Dezső

elnöklelkész

– 131 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

Reformátuskovácsháza

Reformátuskovácsháza a román határtól a battonyai vonalon 20, mezőhegyesin 14 km-re esik. Szeptember elején községünkön átvonulóban járnak a nyíregyházi huszárok, ahol kb.

egy hétig előzőleg elszál ásoláson is voltak. Ekkor még nyugodt a körülöttünk lévő levegő, mivel nem hal atszik hozzánk még az ágyúzörej. Az újságok is bizakodással írnak, bár ha a Kárpátok felől különösen pedig Dél Erdélyből minden nappal hűvösebb légáramlás jutott el hozzánk. A naiv, befolyásolható lelkek azonban még ekkor reménységgel telitettek, csak a világosan látók és reálisan gondolkozni tudók előtt nem volt kétség az, hogy végső

kifejlődéséhez közeledik a már hat éve dühöngő és minden lelki-testi, anyagi és szellemi értéket felemésztő háború. Szeptember 10.-én iktattam be Mezőhegyes ifjú lelkipásztorát, Tóth Istvánt és a beiktatási ünnepi aktus ágyúdörej közben folyt le már. A tőlünk elvonult nyíregyházi huszárok Battonya és Mezőhegyes határán érintkezésbe kerültek az ellenséges hadvonal al. Igaz, hogy ezután még Aradra is bevonultak szegények, talán még tovább is meneteltek, de csakhamar visszafordultak Temesvár alól. Ekkor már az orosz haderő is nagyobb számban jött a román hadsereggel és feltartóztathatatlanul közeledtek felénk. Szeptember 22.-re virradóan a battonyai evangélikus lelkész az odavaló református tanítóval együtt menekülve, községünkbe érkeztek, azzal a hírrel, hogy az orosz haderő

határukig jutott, tehát meneküljünk mi is. Ekkor mégsem indultunk útnak, mivel a hajnali telefon-tudakozódás Mezőhegyes-Makóról nem erősítette meg az ijedelmet. Délután azonban már nyilvánvaló lett, hogy közelünkbe ért a hadművelet. Költözött, menekült is a járási közigazgatás, Adóhivatal, Csendőrség stb. Mi 22.-én este dobszóval megbeszélésre hívtuk össze a község lakosságát, ahol a bekövetkezett helyzetet ismertette a vezetőjegyző. 23.-án, szombaton reggel azután a szomszédos községbeli menekülőkkel elindultunk Reformátuskovácsházáról mi is a vezetőjegyző, segédlelkész, ál ami óvónő és egyik ál ami tanító kivételével, akik egyelőre visszamaradtak. Velünk jött külön kocsijával egy föld-míves-presbiter atyánkfia is. Menekülésünk útiránya Orosháza-Szentes volt, ahova vasárnap délután érkeztünk meg. Innen én alulírott lelkipásztor, 25.-én reggel visszautaztam Reformátuskovácsházára, ahova csak 26.-án reggelre érkezhettem meg. Ekkor az e vidé-

ken lévő magyar hadsereget teljes visszavonulásban találtam. Községünkön keresztül és a tőlük vett értesülés nyomán mindössze három órai itthon tartózkodás után másodszor is útnak indultam a vezetőjegyző vőm, Szundy László és Gonda Balázs segédlelkésszel együtt, hogy két hónapig tartó távollét után térjek majd csak vissza elhagyott gyülekezetembe és községembe családommal.

Elmenekülésünk után néhány nap múlva Reformátuskovácsháza csakugyan had-

színtérré vált és kilenc napig tartó súlyos harc után vonult be községünkbe október 6.-án a győztes Vörös hadsereg. A kilenc napig tartó súlyos harc emberáldozatokat is kívánt.

Meghalt 4 fi és 2 nő községünkből és az emberáldozaton kívül tetemes anyagi kár is származott a hosszantartó tüzérségi párbajból. A legnagyobb pusztulás mégis templomunk tetőzetét és tornyát érte, minthogy a tetőzet rommá lövetett, a torony pedig egész sisakjá-

– 132 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

val a földre hul t. Úgy a magyar, mint az orosz katonaság megfigyelőhelynek használta a tornyot, aminek következtében ma is látható a templom és torony falában fel nem robbant lövedék, egyet pedig az orgona belső szerkezetéből vettek ki a harc elmúltával.

A hadműveletek következtében elpusztult a toronyban lévő három szépszavú haran-

gunk is, csak a negyedik, a legnagyobb, az u. n. Hősök harangja mentesült a pusztulástól, egy közepes és peremén levő csorbulás árán. Ez a harang jogilag a politikai községé, tényleg-valósággal pedig az Egyházé a megkötött egyesség szerint. A használatra átadáskor ugyanis nem adván fel tulajdonjogát a Község, az Egyház meg azt jelenté ki írásbelileg, hogy úgy veszi át és kezeli ezt a harangot, mint a saját tulajdonát és örök időn át senkinek sem lehet hozzá semmi jussa. Az elpusztult három harangból kettő teljesen darabokra törött, a harmadik ugyan még most is felszerelten a helyén függ, de többszörös végig hasadással használhatatlanul, újraöntésre várakozva másik két társával együtt. Az egész kör-nyéken egyedül álló ilyetén való pusztulása templomunknak siralmas látványul szolgál, tornyával még egy esztendő multán is az itteni és más községbeli jóérzésű lakosoknak és járókelőknek.

Alulírott rendes lelkipásztor, folyó év április 27.-én visszatérve, egyesült elhatározással és erővel hozzáfogtunk a romhalmazzá tett templomtető megépítéséhez, ami – Istennek legyen hála érette – augusztus, szeptember hónapokban befejezést is nyert. Most fele részben a régi fedő, az eternit pala fedi a tetőt, a másik felerész cseréppel fedett. A torony helyreállítási munkálata, anyagi fedezet hiányában egyelőre megakadt. De bízunk a Jóisten kegyelmében s az Ő segítségével a magunk erejében, hogyha élünk, a jövő évben rendben lesz az is. A templomtető gyors megépítéséhez a községbeli egyháztagok és lakosok adtak gyűjtés útján mintegy tizenötezer pengő adományt, amihez a mezőhegyesi hittestvérek minden dicséretet és hálánkat is kiérdemlő adakozása járult, gyűjtvén az egyházközségben 7345.56 pengő adományt. Megrongálódott az egyházi épületek közül még a lelkészlakás is, kisebb-nagyobb mértékben, de melléképületek, különösen pedig az ólak összedőltek.

A templomnak összes ablakai kitörtek, lelkészlakáséi is csaknem mind. Az iroda pl. több más szobával együtt még ma is üvegezés nélkül ál . Az istentiszteleteket ezért az eléggé sértetlenül maradt tanácsteremben tartjuk.

Az oroszok községünkben bevonulásuk után gyorsan tovább meneteltek, mivel a ma-

gyar hadsereg előbb a Tisza, majd ezt is feladva a Duna vonaláig vonult vissza. Községünk így a nagyobb orosz megszál ástól mentesült ugyan, de Mezőkovácsházán és itt nálunk is volt orosz és román parancsnokság. Amint értesültem, az október 6.-i bevonulás zeneszó és nagy vigadozással történt Mezőkovácsházáról, amit az itteni lakosság megadással és megértéssel fogadott. Így azután felszabadult a kilenc napi súlyos harc alól és élhette to-vább a már elveszettnek hitt életét. Eleinte természetesen megszűnt minden egyházi élet és tevékenység, csak november hóban mutatkozhattak az életnek jelei. Összegyülekeztek az egyház tanácstermében egyszer-másszor a val ásos, hívő lelkek, az itt maradt Bányai Gizel a ál ami óvónő vezetésével, aki olykor-olykor Bibliát olvasott és az éneklést vezette.

A val ásos lelkek sürgetésére később Bányai Gizel a Bakó László szegedi lelkészhez folya-modik kisegítő erő után, aki éppen azokban a napokban nála járt, Szabó Imre budapesti IV. é. hittanhallgató kiküldésével jön segítségére gyülekezetünknek. Szabó Imre december

– 133 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

közepe után megérkezve a gyülekezetbe, újból elkezdődött rendszeresen az istentiszteletek tartása. A karácsonyi úrvacsoraosztás is végbemenvén, az anyaegyház ilyen módon való lelkigondozása kezdetét vette, a szórványok kivételével. A szórványuknak az el átását a helyzettel teljesen ismeretlen ifjú kezdő-embertől várni nem is lehetett. A hívek buzgón látogatták az istentiszteleteket, amint utólag értesültem róla és az ifjúság is megkedvelte a hozzájuk viselkedésében hasonló ifjú embert. Az esperes is elfogadván Szabó Imre kisegítő

munkásságát, Püspök úr is így exmittálta budapesti theológus barátunkat. Nem a megíté-

lés, vagy elitélés szavával szólok felőle, hanem inkább elismeréssel adózom vál alkozásáért, hogy helyettem a gyülekezet gondozását el átta március 17.-ig egyedül, amikor Gonda Balázs segédlelkész Ókécskén lakó szüleitől visszatért. Az ő visszajöttével vette kezdetét a rendszeresebb lelkigondozás, minthogy munkájába a szórványokat is bevonta.

Visszatérve Szabó Imre itteni szolgálataira, annyi a megál apításom végezetül is róla, hogy személyemet illetően más viselkedése is lehetett volna.

Nekem ugyanis óriási bűnömül rótták fel az elmenekülésemet. Kevés embernek, vagy talán senkinek nem volt egy mentő szava sem mellettem, sem a feleségem mellett. Legalább is nem hallottam ilyenről. Csak az értette meg az én itteni különös helyzetemet, akiről nem is gondoltam, nem is álmodtam. Az a mezőkovácsházai orosz katonai parancsnok, akihez visszatértem után 18 napra elhurcoltak, ő megértette elmenekülésem okát, mert olyan elfeledhetetlenül védelmemre ál t és elégtételt is adott, amiért – amíg élek –

a Jóisten után őt mindig szívemből áldani fogom.

Itt igen, mindenki bűnnek is minősítette elmenetelemet, de amit én a történtek után egyenesen Isten rendelésének hiszek és állítok. Kijelentem e helyen is, hogyha nem megyek el, az életem áldozatul esik a háborús hangulatnak. De nem csak az enyém, hanem a feleségem és családomé is. Elpusztítottak volna magyar és hittestvéreim közül azok, akik ha kevesen is vannak, de mégis elegendően ahhoz, hogy valótlan állításokkal félrevezet-ték volna az orosz katonaságot. Fasisztának állítván engemet, aki soha nem voltam az.

Hogy így lett volna, abból joggal következtetem, hogy ma is vannak olyan elfogult lelkek, akik fasisztaságomat állítani merészelik. Nem teszek másként velük, csak mint Krisztustól tanultam: imádkozom Istenhez, hogy bocsássa meg nekik, mert nem tudják, mit cselek-szenek.

Ennek az ellenem tudatlanul és mesterségesen szított gyűlölségnek tulajdonítom, azt is, hogy elmenetelemet súlyosabbnak minősítve, mint aminő volt, lakásomat kifosztották, mindenemet széthurcolták. Még az itthon hagyott ócskább palástomat is szétvagdalták.

Az irodában is kiforgatták íróasztalaimat, összevissza hányták a lelkészi hivatal irattárát, sőt egy részét fel is égették. Az anyakönyveket azonban nem bánthatták, mert azokat - ösz-szesen 9 darabot - magammal vittem az úrasztali terítőkkel, kehel yel együtt és rejtegettem Kötcsén, Szóládon, templomban, papilakon, harangozóknál. Visszajövet április 27.-én a szegedi egyháznál, a lelkészi hivatalban letétbe helyeztem. Az úrasztali terítők és a legérté-

kesebb kehely még ma is a szegedi egyház lelkészi hivatalánál vannak. Hanem a legutóbbi 10 év óta íródó presbiteri jegyzőkönyv véglegesen elpusztult, miután a megszálló közegek egyike a beírt lapokat kitépte, az üreseket pedig magához vette, a széthordók egy része pedig felégette. A mostani törvénybíró-presbiter állítása szerint. Darabokra tépődött egy

– 134 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

fekete úrasztali terítő és egy fekete katedrai lepel is, amely a sietésben itthon maradt. Ez a fájó tény bizonyíték arra, hogy mi történik, ha a többiek is itthon maradnak. Ebből is csak következtetni tudok a magam sorsára.

Ha itthon maradok, vége az én életemnek is, mert ha a béke-időszakában az élet és vagyonbiztonság felállításakor megtörténhetett a magyar rendőrség asszisztálása mellett a valóság megcsúfolása azon a téves alapon, hogy fasiszta vagyok, holott nem vagyok.

Elgondolható a háború kötetlen ál apotában az én sorsom. Hiszen nem csak e községben, hanem az egész környéken, sőt a vármegyében sem volt nagyobb és nyíltabb elitélője a fasiszta rendnek és világnak, mint én, mégis az itteni helyettes-jegyző a részeg kommu-nistatitkárral szövetkezve lefogattak és az orosz katonai parancsnokságra hurcoltattak, ahonnan a mezőhegyesi internálótáborba szállíttatni is akartak. De a könyörülő Isten nagy irgalmából megszabadultam ellenségeim kezéből, védelmezőt adván részemre annak személyében, akit elitélőmül szántak. „ Az Úrtól lett ez, csodálatos ez a mi szemeink előtt.”

Zsolt. 118,23

Előzőleg április 11.-én Csanád vármegye földrendező tanácsa megsemmisítette az

itteni községi földigénylő bizottság néhány hold földemet, háborús és népellenes bűnös cím alatt hozott, elkobzó határozatát, megál apítva véghatározatában: „Németek, neveze-tesen Hitlerrel szemben el enszenvei, gyűlölettel viselkedett, jelzőkkel il ette és felelőssé tette nyilatkozataiban a távol évő és elesett magyar katonákért. A falu szegényeit, akik többször fordultak hozzá kéréssel anyagi támogatásért, mint Csincsik Istvánné, mindig segítette stb.”

Egyedüli okként azt jelölte meg a vármegyei tanács, hogy a helyi kormánypártnak elnöke voltam időnként.

Amit itt is azért jegyzek fel, hogy az utókor előtt is nyilvánvaló legyen nem a magánember, hanem a lelkész azon eljárása, amit kizárólagosan az egyház és község érdekében tett.

Reformátuskovácsháza ugyanis kincstári, telepes község, 1813-ban települt Békés-

Hódmezővásárhely és Heves vármegyéből. Mint telepes község a kincstár támogatására ráutalt is volt, de részesült is annak támogatásában. Földje örökváltságos vala és részben az még ma is. Egyház, ál ami iskola politikai községgel együtt mindig segítőre talált a magyar kincstárban. Az egyház örökváltsága pl. a rendezések során elengedtetett. Többízben és csak az én itteni 33 éves lelkészkedésem alatt is jelentős segélyekben részesíttetett. Így 1917-ben a reformáció 400 éves fordulója alkalmából 20.000 korona segélyt nyertünk az aradi jószágigazgatóságon keresztül a Földművelésügyi Minisztériumból, templom és lelkészlakás renoválásra. Ez az akkori háborús viszonyok miatt nem használtatott fel s így elértéktelenedett. Tíz évvel ezelőtt pedig 6000 pengő templomrenoválási segélyben részesültünk, ami fel is használtatott a makói ál amépítészeti hivatal közreműködésével. Meg is újult e segélyből templomunk úgy, hogy az egész környéken nem volt hozzá hasonló, külső

felszerelését illetően. Mert hófogóval is el áttatott a csatorna fölött. E jelentős segítségen kívül csaknem minden évben az utóbbi időben az évi megtakarításokból 3-400 pengő

adomány mindig jött az egyházunkhoz a Földművelésügyi Minisztériumból, amit Szilveszter Ákos miniszteri tanácsos hittestvérünknek köszönhető. 1919. pedig 10 katolikus hold föld íródott át az egyház tulajdonául a mindenkori református lelkész javadalmaként az aradi jószágigazgatóságnál fennálló összeköttetéseim révén, amiről Nagyatádi Szabó

– 135 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

István földművelésügyi miniszter is tudomással bírt. Ez a föld addig kegyadományi elne-vezés alatt szerepelt. Az egész környéken egyedül ez maradt meg az összes kegyadományi földek közül, minthogy a többit kb.700 katolikus holdat a kincstár lelkészektől, jegyzőktől, tanítóktól hat évvel ezelőtt elvont és a csanádi püspökségnek juttatta kegyúri pótlék címén.

Egyházunkon kívül az ál ami iskolát, óvodát is a FM. Minisztérium építtette nálunk.

Kitűnő vizű ártézikutat is fúratott. Az OKH. és Hangya szövetkezetek felállításához tetemes pénzbeli segítséget nyújtott. A községnek számtalan esetben támogatást adott.

Legutóbb pedig az ál am azon jóindulatát könyvelhettük el, hogy Mezőkovácsháza és Reformátuskovácsháza községek egyesítését, a mi ellenál ásunkra és kérésünkre elhalasz-tatta. Mindezeket, mint tényeket azért soroltam itt fel, hogy indokolva legyen kormány melletti és nem elleni ál ásfoglalásom.

Ez elmaradhatatlan és szükséges kitérés után visszakerülve adatszolgáltatásaim folytatásához, azt vagyok kényszerítve jelenteni, hogy még mindig nincsen egészen tiszta helyzetünk az egyház irattára veszteségéről. Ismétlem, hogy az anyakönyvek – Istennek legyen hála – megvannak. A régebbi presbiteri jegyzőkönyvek szintén, csak az említett legutóbbi 10 év feljegyzéseit tartalmazó veszett el. Az 1943-44-i iktatott iratokból alig maradt néhány darab. A paróchiális könyvtár köteteiből is hiányzik. Ez utóbbi állítólag a kommunista párt helyiségében van, az én odavitt könyveimmel együtt. Az egyházat ugyanis nem érte oly nagy mérvű károsodás, mint engem, a lelkipásztort. Nekem több száz kötetre menő

könyvgyűjteményem volt, de a sajátomon kívül, fájdalmas örökség képpen egy szép és nagy könyvtárhoz is hozzájutottam néhai sógorom, a volt debreceni evangélikus lelkész Raposs Viktor hagyatékából. Ritka régi magyar és német könyvek voltak találhatók ebben, ami boldogult Csikesz Sándor érdeklődését is bírta, és amit a debreceni Fux Antal ny. felsőipariskolai igazgató, mint néhai sógorom jóbarátja, szedett leltárba. Ebből nagyon sokat széthordtak, feltüzeltek az egyházi paróchiális könyvtár darabjaival. Állítólag, mint fentebb is említem, az itteni kommunista pártban úgy az egyházi, mint az én könyveim megtalálhatók, de a jelen viszonyok között még nem tanácsos e kényes kérdéshez nyúlni.

Bár ha nekem kormánybiztosi rendelkezésem is van ezeknek visszaadására, a választás utáni időkig kényszerítve vagyok várakozásban maradni.

Hazajövetelem óta ál andó terrorizálása alatt állok ugyan a kommunista pártnak, kü-

lönösen pedig a párt titkárának Egerei Pálnak, mindazonáltal helyzetem egészen más már most, mint hónapokkal ezelőtt. Visszajövetelem idején még a szociáldemokrata párt is a kommunista párttal együttesen kívánta elmenetelemet innen az igazolás megtörténte előtt, úgy szintén Gonda Balázs segédlelkészét is. Da azóta lényegesen változott a helyzet. Gönczy Béla esperes július l8.-i egyházlátogatás alkalmával még egy szociáldemokrata párttag is csatlakozott ugyan a négy tagú kommunista küldöttséghez, mely az esperest azért kereste fel, hogy az én elhelyezésemet kérje. Az esperes presbiteri gyűlésen tett nyilatkozata szerint igaz ugyan, hogy a felhozott okok inkább előnyömre valók, mint hát-rányomra szolgálok voltak, mégis e fájdalmas tényt nem tagadhatom le, nem is akarom.

Mindjárt a gyűlésen ki is jelentette, hogy önkéntes elhatározásból itteni lelkészi ál ásomat elcserélem. A presbitérium visszatérésem idejében megértéssel, jóindulattal fogadott, de a kevésszámú ellenzék nagy agitációja és terrorja miatt később félt nyíltan mellém ál ani.

– 136 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

Ezért az esperesi kánonlátogatás alkalmával beleegyezett csereútján való inneni eltávozá-

somba. Később az esperesi látogatás után ugyancsak a terror hatása alatt változtatni akart e beleegyező ál ásfoglalásán, de az Esperes bölcs felvilágosítása után elál t kezdeményezé-

sétől. A helyzet egy igen kevés ideig feszültté is vált, de amikor én azt az elhatározásomat kijelenteném, hogy az ellenem hangoztatott kifogásokat és vádakat hivatalosan nem tárják elém, nem megyek el a gyülekezetből még önkéntes csere útján sem, megál apodtunk a presbitériummal, hogy legyen ez a megoldás. Azóta pár hónap is eltelt, és nyugszik, csendes minden, ebben a tekintetben. Augusztus végével részesültünk segédlelkésszel és az ál ami tanítókkal együtt kellemetlen meglepetésben, mikor egy másik kommunista vezér akaratából a mezőhegyesi robotra rendeltek bennünket kétszer is egymásután, de ezt az egész környéken visszatetszést szülő, sőt felháborodást keltő törvénytelen rendelkezést a magyar közigazgatási hatóságon kívül még a mezőkovácsházai orosz katonai parancsnokság is hatálytalanította. Esperesünk is erélyes felhívással fordult Csanád vármegye főis-pánjához, akinek szintén erősnek mondható beavatkozása elvette a kedvét az itteni kiskirályoknak a további zaklatásoktól.

Sok megnemértés, próbáltatás, zaklatás sőt letartóztatás is jutott osztályrészemül az alatt az idő alatt, mióta itthon vagyok. De miden nyomorúságomban éreztem az Úr jelenlétét és szabadító hatalmát. Nem tudom, mit rejt még magában a jövő, sorsomat illetően, de bármi következzék is be, én csak az Úrban bízom tovább. Vallom a Római levél 8. részé-

nek utolsó verseiben írottakat most és mindörökké.

Ui.: Reformátuskovácsházáról történő menekülésemből 1944. október 8.-án érkeztem Balatonszászóra, az SDG üdülőtelepén lakó hasonnevű lelkész fiamhoz. Innen kerültem már október 13.-án a külsősomogyi egyházmegyében levő Nagycsepely anyaegyház fi-

ókegyházközségbe: Kötcsére, konventi rendelkezés folytán, ahol 1945. április 23.-ig szolgáltam. 1945. január 1.-től Szóládon, Balatonszárszó és Kötcse közötti egyházközségben laktam ápr. 23.-ig orosz katonai kiürítési parancs következtében. Innen jártam át Kötcsére gyalogszerrel legtöbbször.

Reformátuskovácsháza, 1945. október 11.

Szabó Dániel

református lelkipásztor

Szarvas

Szarvasra az orosz hadsereg 1944. október 6.-ról 7.-re virradó éjjel történt. Az egyháznak ebből kifolyólag vesztesége egyáltalán nem történt. Később is csak a lelkészlakásba beszál-lásolt tisztek személyzete tett kárt a lelkész ruhaneműiben, de ez sem volt említésre méltó.

A községre 15-20 kisebb légi bomba hullott, nagyobb kártétel nélkül. A község előtt levente gyerekekből és néhány csendőrből álló csapat ál t ellen az orosz benyomuló csapatnak, akik közül cca. 20 esett el, köztük egy református 14 éves fiú is.

– 137 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

A lelkészi irattárban esett némi kár később, mert az irodába véletlenül bejutott egy tiszti szolga, aki tüzet gyújtott a tiszt szobájában és gyújtósnak az íróasztalon levő iratokból vitt magával.

A bevonulást követő s néhány hétig tartó ijedelemből felocsúdva, híveink kezdtek istentiszteletre járni. Ekkor lett köztudomású, hogy néhányan családostól elmenekültek a hívek közül. A lelkipásztor azonban helyén maradt s a családlátogatás gyakorlásával báto-rította, különösen a nagy lányos családokat.

Egyéb említésre méltó eset nem történt Szarvason.

Szarvas, 1945. október 20.

Halász Szabó Imre

lelkipásztor

Szeged

Isten kegyelméből a körülményekhez képest jól vagyunk, az egyházi és az iskolai élet többé-kevésbé a maga régi rendjén folyik s nagyobb károsodás eddigelé még nem is ért bennünket.

A szegedi és az újszegedi lelkészi karból Durkó Gáborék és Szabados Lászlóék mentek el, úgy hogy a ránk váró lelkipásztori munkát különösebb megerőltetés nélkül tudjuk végezni. Az iskolánál azonban sajnos minden tanerőnk hiányzik s így ott csak helyettes tanerőkkel tudunk dolgozni.

De azért az iskolai munka is folyik elég rendesen a saját épületünkben.

Szeged, 1945. január 6.

Bakó László

lelkész

1944 szeptembere, az új munkás-esztendő indulása már egy túlfűtött légkörben kezdő-

dött; mindenki érezte, hogy az egész világra rázúdult halálos vihar hozzánk is elérkezett.

Sokan már meg is kísérelték a lehetetlent: elfutni előle. Erre készülődtek a hatóságok is.

A különböző belmissziói munkák megindultak ugyan, a tanítás szeptember 11.-én

megkezdődött stb., - látszat szerint tehát minden a régi mederben folyt, de ez csak látszat volt. Alig hogy megkezdődött a tanítás, általános rendelkezéssel hivatkozva a szinte naponkénti légitámadásokra, beszüntették azt, majd jött a tanítókra vonatkozó utasítás: aki akar, mehet Szegedről... A szegedi iskolák irányítási helyét is kijelölték már. A tantestület tagjai el is hagyták a várost.

Az általános menekülés árja mind nagyobb lett.

Hiába volt minden jó tanács és figyelmeztetés: ez elől a halálos vihar elől nem lehet

– 138 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

elmenekülni. Be kell várni. A szemébe kell nézni. S inkább itthon, mint messzi hontalanságban.

Hála Istennek, hogy én és a feleségem maradtunk és velünk együtt jó egynéhányan az egyház hivatalosai közül.

Isten után bizonyára ennek is köszönhetjük, hogy viszonylag – egyház, iskola, saját-otthon – egyaránt olyan kevés veszteséggel vészeltük át a próbatételes időket.

Amikor október 8.-án, vasárnap a délelőtti istentiszteletről kijöttünk, olyan volt a vá-

ros, mint a megbolygatott méhkas; közben megjelent az önkéntes kiürítési plakát s benne a felhívás, hogy mindenki, főként pedig a férfi-lakosság a saját érdekében meneküljön.

Amint említettem, a tantestület tagjai mind elmentek. Október 8.-án K. Nagy János igazgató-tanító is. (Veress László kántor-tanítónk mint katona régebben távol volt; a családját sikerült Szegeden marasztani.) Így a tantestület tagjai közül csak Maár Olga helyettes tanítónő maradt Szegeden.

A lelkészi karból dr. Durkó Gábor távozott el családostól s ők nem is kerültek vissza előbb, mint 1945 májusa.

Maradtunk: jó-magam, Seres Zoltán val ásoktató-lelkész, Török Ede segédlelkész.

Szabados László börtön-lelkész, óraadó val ásoktatónk az egész börtönnel, tehát a sa-ját gyülekezetével együtt is már régebben eltávozott Szegedről-Vácra.

Még szeptember végén családi okokból elutazott Szegedről elemi iskolai hitoktató-

nőnk, Gresztelyi Nagy Lenke. Amint tudjuk, az utolsó lehető alkalommal vissza akart jönni Szegedre, de már nem tudott. Értesülésünk szerint messze nyugatra sodródott s az egyház hivatalosai közül az egyetlen, akiről a mai napig semmit sem tudunk.

Helyben maradtak az egyházunk pénztárosa, Papp Ferenc, - ház- és temetőgondnoka, Nagy Sándor, - irodai alkalmazottja, Sch. Bán Rozália, - a katonai szolgálatra bevonult egyházfi családja, Ábrahám Andrásék, - az iskolaszolga, Székely Ferenc... s így az egyház és az iskola életmenetében személyi vonatkozásban különösebb nehézség nem állott elő, már csak azért sem, mert a november 6.-án megnyíló népiskolánkhoz a tankerületi főigazgató-

ság szolgálattételre készségesen osztott be úgynevezett menekült tanerőket.

A presbitérium tagjai közül annak kb. egyharmada dr. Széll Gyula főgondnokkal

együtt eltávoztak Szegedről. A presbiteri gyűléseket azonban megtarthattuk s október 29.-

én már össze is gyűltünk az első nagy számbavételre.

Október 11.-én virradóra derült ki – tulajdonképen egy napig tartó ostrom után –, hogy az oroszok már a városban vannak.

Templom, iskola, egyházi intézmények és épületek minden nagyobb károsodás nélkül estek át a város-ostrom és elfoglalás kritikus óráin: épületeink ablakai betörtek ugyan, néhány lövedéket kaptunk, így az új templomunk tornya négy helyen megsérült stb., vég-eredményben azonban minden nagyobb veszteség és károsodás nélkül múltak el a fejünk felett a nehéz idők s mind a mai napig azoknak anyagi vonatkozású terhét, szorítását külö-

nösebb értelemben nem is éreztük meg.

Az új templomból november 25.-én ellopott (ott épen csak elraktározott) harmóniu-mon, - az egyetemi diákotthonból és a táncotthonból a különböző beszál ásolások révén elkallódott néhány pokrócon és lepedőn kívül tulajdonképen semmi más anyagi vesztesé-

– 139 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

günk nincs: klenódiumaink, irat- és levéltárunk stb. érintetlen s máig semmi tudomásunk arról, hogy egyházunk és iskolánk hivatalosai közül valakit is elszólított volna a nagy Isten kifürkészhetetlen akarata.

Az iskola épületét beszál ásolási célra lefoglalták, de sikerült azt november közepére felszabadítani.

Huzamosabb időre más intézményünkben nem is eszközöltek beszál ásolást.

Sőt a katonai parancsnokságtól intézményeink és hivatali helyiségeink mentesítő iratot is kaptak, mely a beszál ásolást megtiltotta.

Isten iránti hálával külön is ki kell emelnünk azt a nagy kegyelmet, amelynek egyik pecsétje: templomi istentiszteleteinket, sőt egyéb gyülekezeti alkalmainkat is egyszer sem zavarta meg, vagy tartásukat akadályozta meg a háborús fordulat, Isten Igéje Szegeden egyetlen alkalommal sem lett bilincsbe verve. Azt azóta is szabadon hirdethetjük s Isten iránti hálával hirdetjük is.

A tanítást református népiskolánkban (az evangélikus népiskolával együtt) november 6.-án újra megkezdettük; egyelőre az egyház gyülekezeti termében, majd november köze-pén az iskola saját épületében.

Ugyanakkor megindult az élet a többi iskolákban is s így megkezdődött a val ástanítás munkája is. A közép- és középfokú iskolákban a hitoktatás munkáját Seres Zoltán val ásoktató lelkész, az elemi iskolákban pedig Török Ede gyülekezeti segédlelkész látta el.

Az orosz katonai parancsnoksággal, a város új vezetőségével kezdettől fogva a hivatalos érintkezésünk meg volt s jogos és méltányos kéréseink lehetőség szerint mindég meghallgatásra találtak. Ennek bizonyságaképpen a város vezetőségének a kérésére a római katholikus és az evangélikus egyház lelkivezetőivel együtt egy közös nyilatkozatot írtam alá, melyet később egy Szegedről kiindult kiáltványban is belefoglaltak. A nyilatkozat szö-

vege ez volt: „A magunk részéről kijelentjük, hogy az orosz hadsereg a val ás szabad gyakorlatában senkit sem akadályoz, sőt bennünket arra hívott fel, hogy az istentiszteletet az eddigi rend szerint tartsuk és folytassuk. Senkit lelkészi mivolta miatt bántódás nem ért.

Felekezeti iskoláinkban a tanítás éppúgy megkezdődhet, mint a többi iskolákban. - Kormányzó Urunk október 15.-i rádiószózatában megadott irányítást mi is az ország érdeké-

ben valónak tartjuk.”

Nagyon kegyelmes volt hozzánk az Isten s most, amikor jelentésemet zárom, minde-

nért neki mondok köszönetet. Ugyanakkor pedig Őt kérem, oldja meg mostani helyze-tünk egyik legkínzóbb kérdését: hadifoglyaink ügyét.

A szemünk előtt játszódik le ennek az ügynek minden szomorú mozzanata s olyan

rettenetes naponta megtapasztalni a saját tehetetlenségünket.

Isten legyen hozzánk kegyelmes ennek a kérdésnek a megoldásában is.

Szeged, 1945. július 1.

Bakó László

lelkész

– 140 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

Szentes

Mély tisztelettel jelentem, hogy 1944. október hó 5.-én lakóhelyemrő1, Szentesről, szolgálati helyemre, Csongrádra költöztem át. A hat kis gyülekezet között a csongrádi gyü-

lekezet a legnagyobb és itt van a legtöbb munka is. Ekkor az volt az általános vélemény, hogy a Tisza vonala, ha nem véglegesen is, de talán hosszabb ideig is záróvonal lehet. Erre való tekintettel költöztem át Csongrádra. Október 7.-én reggel családi ügyek intézése vé-

gett Csongrádról elutaztam. Ekkor történt az orosz hadsereg gyors és meglepő előtörése és Szentes, Csongrád valamint a környék elfoglalása egészen Kecskemétig. Három ízben kíséreltem meg visszatérni Szentesre, vagy Csongrádra, mindhárom ízben kísérletem sikertelen maradt. Sem ruhám, sem pénzem, sem otthonom nem volt. Nem maradt más

választásom, felutaztam a sógoromékhoz Budára. Ott azonnal jelentkeztem a Konventen és jelentettem helyzetemet. Szabó Imre esperes úr be is osztott szolgálattételre az óbudai egyházközségbe. 1945. január 9.-én adatott meg Isten kegyelméből a lehetőség arra, hogy visszatérhessek szolgálati helyemre. Útközben néhány napig tartó robotra elfogtak és 1945. január 17.-én érkeztem haza. Ettől az időtől kezdve Isten kegyelméből végzem tovább lelkipásztori szolgálatomat. Feleségem, négy gyermekem, édesanyám és minden más hozzám tartozó az otthonunkban voltak és ez alatt az idő alatt sem ők nem tudtak rólam semmit, sem én nem tudtam semmit róluk. Hihetetlenül nehéz idők voltak, de a jó Isten ezeket az időket is felhasználta arra, hogy lélekben sok tekintetben meggazdagodva végezhessem a most már még nehezebbé vált szolgálatomat. Kerékpáromat, a Főtiszteletű

Úr által adományozott motorkerékpárt, ruhaneműimet és sok mást elvittek tőlem. Vonat csak igen ritkán közlekedik s így a 18-30 km-es távolságban lévő gyülekezeteket gyalog keresem fel. Naponta 40-50-60 km-t kell gyalogolnom. Távollétem alatt az istentiszteletek és más összejövetelek is megtartattak. Minden gyülekezetben a gondnok és hívő, bibliás presbitereink végezték igen nagy áldással.

Majsay József szentesi segédlelkész úr kérésére 1945. január 17.-től kezdve a szentesi gyülekezetben is végzek szolgálatot.

Hálát adok a jó Istennek, hogy megtartott bennünket és kérem a jó Istent, hogy használjon fel továbbra is szolgálatában.

Szentes, 1945. február 6.

Böszörményi Jenő

lelkipásztor

– 141 –

B é k é s bá nat i e g y há z m e g y e

A szentesi református egyházközség szolgálatában jelenleg szolgáló lelkészek, segédlelkészek és vallásoktató-lelkészek névsorát tisztelettel felterjesztem:

Böszörményi Jenő lelkész

Majsay József segédlelkész

Losoncy Géza segédlelkész

Dr. Böszörményi Ede ál ami val ásoktató-lelkész

Még nem érkeztek haza:

Sebestyén Béla lelkész és Gilicze László lelkész

Báthory László val ásoktató-lelkész tudomásunk szerint hadifogságba esett. Róla egy-

általán nem tudunk semmit.

Folyó év március 3.-án érkezett vissza:

Vecseri Lajos segédlelkész. Az ő további beosztását illetőleg tisztelettel kérem Mél-tóságod rendelkezését. Nevezett szinten 1944. október 6.-án menekült és Sárbogárdról érkezett haza.

Tisztelettel jelentem, hogy Majsay József a központi parokián szolgál, míg Losonczy Géza a felsőpárti parókiális kör híveit pásztorolja.

Böszörményi Jenő

református lelkész

– 142 –

III. rész

BEREGI EGYHÁZMEGYE

B e r e g i e g y há z m e g y e

Barabás

Az iskolai könyvtárt, valamint a református ifjúsági egyesület felszereléseit a váratlanul visszavonuló német csapatok szétszedték, illetve ezek csak hiányosan maradtak meg.

A kár jelenlegi értékben circa 50.000 pengő.

Az egyháztagok és tisztviselők sorsát illetőleg szomorú jelentésem a következő:

Lelkipásztort tizenkét egyháztaggal együtt 1944. november 16-án a szovjet G.P.U.

a községben letartóztatta és még aznap elhurcolta – mint állítólagos politikai foglyokat

– előbb Bátyuba, onnan Beregszászba, majd Szolyvára. Lelkipásztor hosszas utánjárás után csak karácsonyra tudott visszatérni. Többhónapos betegeskedéséből, ami elhurcolásának természetes következménye volt, csak hosszas és gondos orvosi gyógykezelés után gyógyult fel. A többi egyháztagok Oroszországba vitettek.

1944. december 1-jén 18 évtő1 48 évig általánosan hurcoltattak el a férfiak gyülekezetünkből. Férfiaink nagyon csekély része tért vissza a mai napig.

Nagy Dezső kántortanító katonai szolgálatot teljesített s így került hadifogságba, ahonnan folyó évi augusztus hónapban térhetett haza. Ma már leigazolva kántori, illetve tanítói munkáját végzi.

Lelkipásztor hosszantartó betegségéből csak folyó évi március 1-jén épült fel any-nyira, hogy lelkészi szolgálatát el tudta látni és tarthatott elsőízben istentiszteletet. l944.

november l6-tól 1945. március 1-ig karácsonyi és újévi istentiszteleten, temetéseken lelkipásztort Gaál Miklós vámosatyai lelkipásztor helyettesítette, november l6-ig és folyó évi március l-től istentisztelet minden alkalommal rendszeresen tartatott.

Eltekintve attól, hogy a folyó évi július 12-én és augusztus 16-án történt ukrán be-törés nyugtalanította úgy a politikai, mint az egyházközség életét, a normális viszonyok fokozatosan helyreál tak. Legyen szabad még megjegyeznem azt is, hogy a barabási egyházközség határközség, olyannyira, hogy a szomszédos 3 km.-re fekvő Mezőkaszony

község és Barabás község között húzódik az ideiglenes ukrán határvonal.

A rendkívül súlyos megpróbáltatás dacára a templomlátogatók és általában a ko-

molyabb lelki életet élő hívek száma tetemesen megnövekedett várva Isten kegyelmét és megsegítését, hogy idegenbe hurcolt véreink mielőbb hazatérhessenek s a rég óhajtott békesség áldott és munkás napjai eljöhessenek.

Tiszteletteljes jelentésem nagybecsű tudomásulvételét ismételten kérve, maradtam.

Barabás, 1945. október 26.

Gacsályi Károly

lelkipásztor

– 144 –

B e r e g i e g y há z m e g y e

Beregdaróc

1944. szeptember 1-jén kisebb katonai behívásoktól eltekintve a gyülekezet teljes létszámban együtt volt. Ál andó rémületben tartotta a gyülekezetet az este nyolc órakor induló repülő átvonulás, ami két hétig minden este megismétlődött. Bombát a község határába is dobtak le egy-néhányat, különösebb kárt nem tett. Már ekkor a lelkekre nehezedett a helyzet komolysága, különösen akkor, midőn 40 református fiatal leventénket búcsúztattuk el a templomban, akiket hivatalból sürgősen katonai szolgálatra berendeltek.

Amikor október 15-én délután elhangzott a „Rádió szózat” , hogy hagyják abba a re-ménytelen harcot, és ne higgyenek Hitler alaptalan propagandájának, mindenki fellélegzett és végét gondolta a háborúnak. Pedig a megpróbáltatások sorozata még igazán ezután következett.

Megindult a menekülés, a katonai visszavonulás, ezzel kapcsolatban a németek rab-lása és fosztogatása, ami mind ember, vagy anyagi áldozatot követelt a falu népéből. Így, a mezőn az ekékből fogták ki az ökröt és jármostul hajtották maguk előtt. Mindent, ami útjukba akadt elvittek magukkal: lovakat szekerekbe fogtak és úgy hajtották el. Így, Szerenyi Pál, Unoka Lajos, Csok Bertalan presbiterek vesztették el lovaikat, szekereikkel együtt.

Továbbá Szarka Sándortól egy lovat, a lelkésztől egy ökörtinót és 25 hektoliter bort vettek el. Talán hely sem lenne itt annak a felsorolására, amit még a visszavonulók a lakosságtól eltulajdonítottak.

Német előterjesztésre elrendelte a hatóság október 19-én Bereg vármegye kiürítését és 18-42 évig minden férfinak el kellett hagyni a falut és a visszavonulókkal nyugatra menni.

Voltak olyanok is, akik a faluban, a határban és az erdőben bujkálva várták meg az oroszok bevonulását.

Ilyen súlyos előzmények után érte a községet október 27-én pénteken reggel az orosz megszál ás. A község Isten kegyelméből harc nélkül esett el.

A lakosság magyaros vendéglátásával próbálta megnyerni az oroszok jóindulatát, de ez csak ideig-óráig sikerült. Az oroszok elvetve a lakosság jóindulatú adakozását, nem elégedett meg azzal, hanem erőszakoskodtak, követelőztek, aminek a gyors elvonulás vetett csak véget. A kezdetben hadál ásba helyezkedtek. A főhadiszál ásuk a paróchián volt. Vasárnap, október 29.-én istentisztelet ideje alatt, a templom udvarán lévő iskolában mozi-előadást hirdettek, és kényszerítették a templomba menőket a részvételre, de senki nem ment el. De a gépet ál andóan búgatták, hogy ezzel is zavarják az istentiszteletet.

Mérgükben összelövöldözték az iskola fali képeit és felszerelését is. Nagyobb számú katonaság nem volt a községben. Annál nagyobb baj volt a nappali, de főleg az éjjeli portyázó katonákkal. Ál andóan bort, pálinkát, szalonnát és ehhez hasonlókat követeltek. A lelkésznek még megmaradt borát kb. 95 hektoliter mind elvitték. 200 mázsa szőlőtermése pedig szedetlen maradt. Éj eli rablásaikkal ál andóan rettegésben tartották a lakosságot. Autókkal jöttek, és az apróságoktól kezdve, minden elképzelhetőt: így szoptatós kocát lőttek le malacáról, juhokat, bort, hordószámra vittek magukkal.

– 145 –

B e r e g i e g y há z m e g y e

A zaklatás ál andó volt. Elhajtották a lakosság munkabíró férfiait a községből

15 km-re lévő Makkosjánosiba repülőgép építésére, fogatokkal és gyalogszerrel feneketlen sárban. Majd a megszál ás után két hétre falragaszok jelentek meg, hogy 18-50 éves férfiak jelentkezzenek Beregszászban az orosz katonai parancsnokságon, úgy bíztatták, hogy 3 napi munkáról lévén szó. A lakosság jóhiszeműleg teljesítette a parancsot, és november 18-án szombaton 244 ember indult el a 1200 lakosú községből, melynek 2/3-a református volt, nem 3 napi munkára, hanem az oroszországi munkatáborok felé. Az elbeszélések után ítélve az út borzalmas volt. Beregszász városából 5000-es csapatokban indították útba gyalog az 50 km-re lévő Szolyva városába. Aki a menetet nem bírta, ütlegelték a lovas kozákok. Aki kidőlt, csak bajtársai segítségével vonszolta magát tovább.

Szolyván a munkabírókat kiválogatták és étlen-szomjan hajtották tovább Oroszország felé.Az édesanyáknak és hitveseknek önfeláldozó szeretete szinte utolérhetetlen és megható példája mutatkozott meg abban, amikor fáradságot, veszélyt nem nézve,

20-30 kg-os csomaggal a hátukon, télvíz idején gyalog mentek Szolyvára, Vereckére, hogy szeretteiknek élelmet vigyenek és ezzel is némileg könnyítsék szomorú és nehéz megpróbáltatásukat. Sajnos, az erőszakos katonák miatt sok csomag nem ért rendelteté-

si helyére, pedig azt itthon sok síró gyermektől vonták el. Sokan önfeláldozó szeretetü-

ket életükkel és egészségükkel fizették meg. De minden árat megadtak volna, hacsak egy kicsit is könnyíthettek volna szeretteik borzalmas ál apotán, akik tömegével préselődtek a szolyvai laktanya folyosóján és szobáiban, minden takaró nélkül csupasz földön feküdtek, úgyszólván elzárva még a levegőtől is.

Itt kell megemlékezni a nov. 16-án elhurcolt 12, közülük 10 református egyháztag-ról. Bágyi Ernőt 64 évesen nyugdíjas igazgató tanítót és Kántor Bertalan presbitert is éjnek idején koholt ürügy alatt letartóztatták, és Beregszászba kísérték be, és ott 2 hétig dohos pincében tartották és val atásuknál kegyetlenül ütlegelték. A val atás eredménytelensége után Bágyi Ernő igazgató tanító kivételével Szolyvára hajtották őket elcsigázottan és betegen. Később Kántor Bertalan és Simon Pál teljesen tönkremenve került haza.

Ezek után kezdődtek meg a „jóvátételi beszolgáltatások” . Terményt, jószágállomá-

nyunk több mint a felét, sertésállományunkat majdnem egészben elvitték. Férfi hiányá-

ban asszonyok és gyerekek szállították be a terményt nagy nehézségek árán 50-90 km-es távolságba. Nehéz volna leírni a sok keserű panaszt, amit a lakosság szenvedett.

Az egyházi élet terén a szenvedett lelkekben soha nem tapasztalhattunk olyan buzgalmat, mint éppen ezekben a megpróbáltatásokban. A lelkipásztor mindvégig a helyén maradt a presbiterekkel együtt, bár testileg, lelkileg összetört ál apotában is igyekezett őrt ál ani és vigasztalni. Ifj. Barkaszi Károly buzgó gondnokot elhurcolták és vele együtt 3 rendes presbitert is, Kötény Endrét, Kántor Bertalant és Simon Endrét és két pót presbitert, Csok Bertalant és Kiss Bertalant.

Iskolai tanítás egy napra sem szünetelt, mert Békési Lajos buzgó helytál ása és ke-mény magyaros elszántsága következtében megmaradt ál ásában.

Nagy segítségére volt a testileg és lelkileg összetört lelkipásztornak a munkájában Barkaszi Sándor II. éves theologus. Reggeli istentiszteletet minden nap tartottunk,

– 146 –

B e r e g i e g y há z m e g y e

melyre a gyülekezetből szép számmal jöttek össze iskolás gyerekekkel együtt. Más lelki munkát a vigasztaláson kívül nem tudtunk nyújtani.

Egyház melléképületei, iskolája nagymértékben javításra szorul, de sem anyag, sem mesterember nincs ennek megjavítására. Egyház földjének megmunkálásánál is hiá-

nyoznak a munkás kezek, gyerekek és nők örülnek, ha a maguk munkáját elvégezhetik.

Egyházi jövedelem jóformán nincs, adófizető-képesség alig valami. Egyházi tisztviselők és elöljárók a legnagyobb bajokkal küzdenek. Igaz, az önkéntes adományok megsokszo-rozódtak, de a pénzromlás következtében a szükségletre kevés.

A hívek lélekben ennyi pusztítás és megpróbáltatás után sem törtek meg. Istenbe vetett hittel járnak el a templomba és buzgón imádkoznak szeretteikért, ezek hazatéréséért és a szebb, boldogabb magyar jövendőért.

Beregdaróc, 1946. január 23.

Szeles Sándor

lelkész

Beregsurány

Az 1944. szeptember eleji óta bekövetkezett hadiesemények folytán a beregsurányi egyházközség épületekben, klenódiumokban, más egyéb anyagi értékekben, levéltárában, Istennek legyen hála, semmi kárt sem szenvedett. Helyileg emberáldozat sem volt, a még most is távol levő 35-40 református katona közül nem tudjuk, hányan fognak hazajön-ni, de nem tudjuk azt sem, hogy az orosz katonai parancsnokság által a 18-50 évesekkel 1944. november 18-án munkára elszállított és ismeretlen helyen tartózkodó ugyanennyi egyháztag hazakerül-e valaha. Ez év tavaszán 2-3 beteg ember hazajött az elszállítottak kö-

zül, s ezek erősen állítják, hogy községünkből már 20-an haltak meg a munkán, s a köztük levő 5 református testvérünk elhunytáról – a családtagok kívánságára – templomi istentisztelet keretében is megemlékeztünk. Félő bizony, hogyha 300 lelkes gyülekezetünkből a távollevők előrelátható nagy százaléka hiányozni fog, szinte alapjában rendül meg itt az eddig virágzó családi élet!

A ránk szakadt sorsdöntő események között úgy a lelkipásztor, mint a többnyire nő

egyháztagok, a 3 földbirtokos család kivételével helyükön maradtak és keresztyéni alá-

zattal viselték a reájuk rótt próbatételeket. Már 1944. szeptemberében megkezdődtek a minden nap megújuló és hetekig tartó repülőgép járások, sztalin-lámpázások, közelbentávolban tisztán látható és hal ható szörnyű és nagytömegű bombázások. Ezután következett a menekülő magyar hadsereg özönlése (lévén Beregsurány főútvonalon), majd az orosz megszál ás mindennapi kilengéseivel, a 18-50 évesek elszállításával, a kevés itthon maradott gyalogos és fogatos robotra történő túlsűrű igénybevételével. Itt jegyzem meg azt, hogy a templom mindig az a szent hely lehetett – a legnagyobb rettegések között is –

ahol megszakítás nélkül hangozhatott Isten vigasztaló és erősítő örök igéje.

– 147 –

B e r e g i e g y há z m e g y e

Végül annyit említek meg, hogy – ezer év megítélése szerint – a vészes idők testi-lelki nyomorúságai közelebb hozták híveinket az égi hazához.

Beregsurány, 1945. augusztus 7.

Palágyi István

lelkipásztor

Beregújfalu

Beregújfalu község nem esett nagyobb hadiesemények útjába, csupán azért volt félelmetes a légitámadások megmegújulása szeptember, október hónapokban, mert az egyik erdőnkben rejtett lőszerraktár volt, s ezt a raktárt napokon keresztül keresték a gépek és keresték a partizánok. Bombázást a község maga nem szenvedett, csupán a határban hullottak két ízben bombák, de sem emberi életben, sem épületekben kárt nem okoztak. Október 18-án hívta fel a közigazgatási hatóság a lakosságot menekülésre, de mindenki a helyén maradt. Októ-

ber 24-én éjjel vonult be hozzánk a visszavonuló magyar hadsereg egy része, itt töltötte el 25-ét, 26-án hajnalban megkezdette a továbbvonulást. E két napon kisebb méretű ágyúharc és aknaharc tüzében állott a község, de olyan irányból érte az ágyúzás, hogy csak átzúgott felettünk, kárt azonban nem csinált. A helyzet gyors változását még a halotti anyakönyvünk is őrizni fogja, mert 26-án délelőtt 9 órakor temettem el Darcsi Andrásnét, s miközben ágyúszó hangja mellett kísértük a temetőbe, a visszavonuló magyar katonaság utóvédje állott az utcán sorfalat, délután nagy órakor pedig a Csete Bálint kis leányának temetésekor már a vörös hadsereg katonái bámészkodtak, nézelődtek a temetési menet körül. Közben déli 12 és 1 óra között vonult ugyanis be minden harc nélkül a vörös hadsereg községünkbe.

A következő éjjel egy helybeli baptista val ású férfit leánya védelmében s egy Gyulára, (Bé-

kés vármegye) való ágostai evangélikus val ású férfit egy fiatalasszony védelmében lelőtték, s azok meg is haltak. Tulajdonképp ennyi áldozatot kívánt az átalakulásnak vészterhes napja és éjszakája községünktől. A többi áldozat az már nem a változás percében esett, hanem annak következtében ért bennünket. Ugyanis alig múlt el két hét, falragaszok jelentek meg és dobszó útján is felhívták a 1akosságot, hogy minden 18-50 év közötti férfi jelentkezni köteles, majd november 18-20 között tartozik munkára jelentkezni s Beregszászba bevonulni. Éppen november l9-én volt úrvacsoraosztás, s a férfiak előtte való napon megkérték a nagyberegi városparancsnokot, engedje meg, hogy részt vehessenek abban, s csak azután menjenek el.

Az engedélyt meg is kapták, s ez alkalommal korán reggel egészen külön csoportban több mint 100 férfi könnyek között vette az úrvacsorát, -igen nagy szomorúságunkra -

sokan az utolsó úrvacsorát. Majdnem 200 református férfit vittek el a szolyvai kaszárnyában alakított fogolytáborba. Közülük egy már Nagyberegen összeesett és halva hozták haza. Ezt a testvérünket a nagyberegi állomásparancsnokság szigorú utasítására minden tisztesség s harangszó nélkül temettük el a néma Miatyánk elmondásával. Az elhurcoltak közül többen

– 148 –

B e r e g i e g y há z m e g y e

betegen jöttek haza, akik közül betegségbe kettő elhalt, 3 halottat Szolyváról hoztak haza, hármat pedig ott földeltek el. Az egész háború nem kívánt községünkből annyi áldozatot, mint a szolyvai fogolytábor. Ez év tavaszára, március végére onnan ismeretlen helyre vitték el férfiainkat, s azóta sorsukról nem tudunk semmit sem.

Az egyházközségnek sem épületei, sem klenódiumai, sem irattára és semmi anyagi ér-téke kárt nem szenvedett a hadiesemények folytán. Mindössze az egyház iskolájából tűntek el kisebb értékű felszerelési tárgyak, (szék, mosdótál, térkép, falitáblák stb.), később pedig l945. év elején minden külön értesítés nélkül elvették az egyház iskoláját, s abban azóta uk-rán nyelvű tanítás folyik, de nem vették el az egyház iskolaépítésből fennmaradt adósságát.

Isten azonban megadta a lehetőséget, hogy az egyház ezt az adósságot teljesen kifizethesse.

Az egyházközség tisztviselői közül a lelkipásztor és családja aránylag nagyobb nyomorúság nélkül élte át a változást, nagyobb mérvű anyagi veszteségét pedig az Isten igéjének tiszta útmutatása szerint (Zsid. 10. r. 34. v.) Istenben bízó szívvel tudta a család elhordozni.

Annál nehezebb sorsa lett az egyház egészen ifjú kántortanítójának, Kovács Istvánnak, aki a múlt évben került ki a debreceni tanítóképzőből, s ál ását szeptember 23-án foglalta el.

November 18-án ő is elment a többi polgári fogol yal, s azóta semmi hírt nem hallottunk felőle, ma sem tudjuk, él-e még valahol?...

A bevonuló vörös hadsereg háta mögött jött bujkálva egy állítólagos református tábori lelkész, aki egyik atyánkfiának a pincéjében bújt meg éjszakára, s másnap, 27-én hajnalban tovább osonva azt a szóbeli üzenetet hagyta a lelkipásztornak, ne merjen harangoztatni. Azért üzeni ezt, mondotta, mert ő már több napja jön mindenütt az első csapat háta mögött, és szemtanúja volt annak, amikor a harangszóra templomba bevonuló lakosságon rajtaütöttek, a lelkészt a szószéken lelőtték, az asszonyokat a templomban becstelenítették meg, a férfiakról a ruházatot húzták le, stb. A lelkipásztor nem adott hitelt ennek a rémhírnek, de mert az akkori lelkiál apotban ez a vészhír gyors szárnyakat kapott, többen kérték a lelkipásztort, mellőzze a harangozást egy ideig, míg valamerre a viszonyok alakulnak.

Lelkipásztor kénytelen volt engedni az érveknek, főként annak, hogy e hír hatása alatt úgy sem jönne senki a templomba. Vasárnap, október 29-én nem volt templomi istentisztelet, hanem ahelyett a község különböző pontjain, 6 helyen tartottunk rövid istentiszteletet.

November 1-jén az utcán voltam kint, amikor egy autó megállott előttem, s a rám szegezett géppisztolyt kézben tartó katonaruhás ember, állítólag a szomszédos Nyíresújfalu községi kovácsa kiszólt belőle: maga a pap? Igenlő válaszomra azt mondotta még: Nem kell bujkálni, szabad a harangozás, szabad a templom. Megköszöntem a felvilágosítását, másnap megkondult a templomba hívó harangszó, s azóta nem hallgatott el, járhatunk templomba fennakadás nélkül.

Egészen másként áll a helyzet a felekezeti református iskola működhetése tekintetében.

A tanítás nem indulhatott meg, mert rövidesen híre járt, hogy a magyar nyelvű tanítást beszüntették az egész úgynevezett Podkárpátszka Rusz, mai nevén Zakarpatszka Ukraj-na területén. Mint már fentebb érintettem, később az iskola épületet felszerelésével együtt megkérdezésünk nélkül egy ukrán tanító lefoglalta, s azóta abban ukrán tanítás folyik. Itt említem meg azt is, hogy a legnehezebb háborús időkben a múlt év szeptember 10-én avat-tuk fel újból a 75.000 pengős költséggel új áépített iskolánkat.

– 149 –

B e r e g i e g y há z m e g y e

A gyülekezet hitéletének elmélyülése, az áldozatkészség, az önkéntes adakozás szinte ugrásszerű megnövekedése lett az áldott következménye azoknak a próbáltatásoknak, ami-ken Isten átvezetett. Nagyobb külső veszteségek nélkül juttatott el Isten belső meggazdagodásra és erőre. Míg az 1914-18. közötti világháború végén s az azt követő inflációs időkben sem emelkedett a gyülekezet áldozatkészsége egy évben sem az 1.000 kor. felé, s nem volt annyi az évi perselypénz, hogy az évi úrvacsora bort abból be lehetett volna szerezni, most az önkéntesen és el sem használható bő mértékben adományozott boron kívül a múlt évben az adakozás és persely 10.000 pengőt ért el, a most folyó év I. felében pedig ezt az összeget már meghaladta. Erőteljes vágy él sok szívben a személyes és élő hit után, keresik az igét s annak vigasztalását s a lelkipásztorhoz mind többen fordulnak hitbeli kérdésekkel. Isten így tett bizonyságot újból a mi szemeink előtt az Ő ígéreteinek igaz és ámen voltáról: Áldássá tette számunkra a nyomorúságot is. Legyen áldott szent neve mindörökké.

Beregújfalu, 1945. július 1.

Györke István

református lelkipásztor

Csaroda

Kiváló tisztelettel jelentem, hogy a csarodai református egyházat az általa fenntartott iskolán keresztül érte károsodás, ugyanis a padozatait összetörték, alig tudtunk két tanterem padjaiból annyit összejavíttatni, hogy az egyik tantermet úgy-ahogy el áthassuk padokkal, továbbá a térképeket, fizikai felszereléseket, faliképeket, segélytanítói szak-ifjúsági-könyvtárakat, anyakönyvi naplókat nagyobbrészt elpusztították, illemhely, szemétgödör deszkázatait, oszlopait, tanítói istálló padlózatát, oszlopfákat és a tűzifát megsemmisítették. További háborús károsodása még az egyháznak az 1942. évben Szlezák László budapesti harangöntőhöz átöntés végett felküldött megrepedt harangja, melyet az ércek és fémek zár alá vételekor szintén igénybe vettek.

Az egyháztagok itthon levő 18-tól 50 éves férfi tagjait munkára elhurcolták, az itthon maradt egyháztagokat s az egyházi tisztviselőket (kik mindnyájan helyben maradtak) semmi különös bántódás nem érte, az egyházi élet zavartalan volt, Istentiszteleteink és szertartásaink mindig zavartalanul megtartattak, csupán az anyagi nehézségek okoznak zavarokat, mivel az egyház adófizető tagjai fizetési kötelezettségeiknek nem tesznek eleget, a presbitérium pedig semmit sem tesz, sőt, a gyűlésen sem jelenik meg, ha ezt tárgyalnánk a gyűlésen.

Csaroda, 1945. december 14.

Orosz B. Sándor

református lelkész

– 150 –

B e r e g i e g y há z m e g y e

Gelénes

Gelénes községben oroszok 1944. év október hó 27-én jelentek meg első ízben. Harcok nem folytak, épületekben rombolás, kár nem történt. Egynéhány motorbiciklis orosz katona száguldott körül a falun, s mivel ellenál ás nem történt, szép csendben, rendben kivonultak a faluból. Ettől kezdve csak néha-néha jelentek meg, hogy a szeszes italok utáni vágyukat némileg kielégítsék, de nagyobb arányú rablások, fosztogatások nem történtek.

A falu népe körében azonban nagy volt a félelem, amit fokozott az éjszakai elszál ásolás és az élelmiszerek, életneműek gyakori rekvirálása, amit nem az orosz katonák eszközöltek, hanem a helyi elöljáróság az oroszok parancsára.

Ez a gyakori rekvirálás aztán valóságos pánikot idézett elő a község lakosai körében, mert bizony rengeteg terményt, zsírt, szalonnát, szarvas jószágot, baromfit és sertést kellett beszolgáltatni, úgyhogy a lakosság zömének alig maradt valami ennivalója, még a vetőmagvakat is be kellett szolgáltatni, ami miatt a község lakosai szántóföldjének több mint 2/3-ad része vetetlen maradt, és az igavonó jószágokban és sertésekben nagy hiá-

nyosság állott elő. Mindezek nagymértékben fokozzák a nehéz és keserves megélhetési lehetőségeket.

A két belhivatalnok, a lelkész és tanító is bőven kivették részüket a keserű megpró-

báltatásokból. 1944. év november 16-án reggel 8 órára barabási közjegyzői irodába be-citálva a barabási orosz parancsnok által Hézser Lajos református lelkész és Homoky Ferenc református kántor-tanító 11 gelénesi társukkal, és pedig Simon Gyula községi bí-

róval, Simon Elek albíróval, Kovács Károly, Simon Imre, Simon Sándor, Bakos Béla, Or-bán Sándor, Gál András, Bakura Sándor, Tóth Sándor, Varga Gyula, gelénesi lakosokkal.

A barabási körjegyzői irodában egy orosz tiszt fogadott bennünket, aki kijelentette tolmács útján előttünk, hogy le vagyunk tartóztatva, és mint politikai foglyokat, őrizetbe vesznek bennünket. Délután 2 órakor a barabási politikai foglyokkal együtt gyalogosan átkísértek bennünket Bátyuba, ahol aztán becsuktak és őrizetbe tartottak az ál ami iskola egyik szűk tantermében. Másnap aztán megkezdődtek az egyénenkénti kihallgatások az orosz parancsnokságnál, és e kihallgatások többnyire az éjjeli órákban történtek. Engem, lelkészt Bátyuba ki sem hallgattak. November 19-én aztán Bátyuból Beregszászba kísértek át bennünket, ahol a Dr. Seeberg Béla ügyvéd lakásának mosókonyhájába és pincéjébe zártak be, sok-sok más vidéki politikai foglyokkal, csendőrökkel, rendőrökkel, detektívekkel stb. A kihallgatások itt is az éjjeli órákban történtek, melyeknek emléke mindnyájunk előtt feledhetetlen.

Feltűnő, hogy amikor Beregszászba megérkeztünk, a Seeberg-féle lakás folyosóján

vettek őrizetbe bennünket, s onnan hívták be egyenként a foglyokat az első kihallgatás-ra. A kihallgatásnak már vége volt, s engem, lelkészt még mindig nem hívtak. Már csak egyedül voltam a folyosón, a távozó tisztek a sötétben belém botlottak. Zseblámpájukat felgyújtva kérdezték: ki vagyok én? Mikor megmondtam, hogy Hézser Lajos gelénesi lelkész, bevittek a kihallgatási terembe s kérdezték, miért jöttem ide? „Fogalmam sincs róla”

– 151 –

B e r e g i e g y há z m e g y e

volt a válaszom. Az orosz tisztek összenéztek, s a vádiratban keresték a nevem, de nem találták. Megörültem, hogy hazaengednek, de nem úgy történt. Az egyik tiszt kijelentette, hogy ami Simon Sándor fogolytársamnak a bűne, az lesz az enyém is, s akkor iktatták be a nevemet a vádiratba, s részesítettek ugyanolyan bánásmódban, mint a többieket.

Még feltűnőbb, hogy Orbán Sándor gelénesi fogolytársamat, mihelyt Beregszászba

megérkeztünk, azonnal hazaengedték. Ez intézkedésüknek rejtélyes és titokzatos hátteré-

nek kell lenni. Nem ok nélkül történt ez!!

December 1-én mintegy 4000 társunkkal Munkácsra masíroztattak, s december 2-án

este érkeztünk meg Szolyvára egy gyártelepre, hol már sok-sok ezer társunk szenvedte a vérhas és tífusz kínszenvedéseit.

December 8-án Isten kegyelméből reám, s Homoky Ferenc kántortanítóra és néhány

gelénesi társunkra eljött a fogságból való szabadulás órája. Szolyváról hazaengedtek bennünket teljesen elerőtelenedve, betegen, rongyosan. A többi társainkat pedig, kik nem voltak betegek, munkásszázadokba beosztva elhurcolták messze idegenbe, ismeretlen helyekre, kik közül idáig még csak egy néhányan kerültek haza.

1944. november 16-tól december 8-ig fogságba tételünk ideje alatt Gelénesbe nem

volt istentisztelet. Elnémultak a harangok. 1944. december 8-tól 1945 júniusáig súlyos betegségem miatt (bélhurut, sárgaság, tüdőgyul adás) Homoky Ferenc kántor tanító vé-

gezte az istentiszteletet. A belhivatalnokok közül én, lelkész szenvedtem a legtöbbet a fogságon kívül, mivel 2 darab 80-80 kg-os hízó sertésemet az orosz repülőtisztek erőszakkal elvitték. 3 darab süldő sertésemet pedig 1945 januárjában éjszakának idején az oroszok udvaromra behatolva teherautón elvitték. 5 darab szarvas jószágomat a helybeli elöljáró-

ság az oroszok részére elrekvirálták minden ellenszolgáltatás nélkül, úgyhogy lelkésznek sertés és jószág állományából nem maradt meg egyéb, mint 1 darab tehén.

Az egyháznak összes terményét a helybeli elöljáróság az oroszok részére elrekvirálta, azt is minden ellenszolgáltatás nélkül, úgyhogy az 59 kataszteri holdnyi egyházi birtok vetőmag hiányában most is vetetlen maradt, s nem jövedelmez semmit.

1944. év december 1-jén egyházközségünkből Szolyvára elhurcoltak munkára 18 év-

től 50 évig 94 embert. Ezek közül idáig haza került 22, fogságba maradt és elhalt 72. Mint katona, orosz fogságba került 47, ezek közül hazajött 20. Fogságba maradt vagy elhalt 27.

Összesen nem jött még haza: 99 ember.

Gelénes, 1946. március 24.

Hézser Lajos

református lelkész

– 152 –

B e r e g i e g y há z m e g y e

Gulács

Tisztelettel jelentem, hogy egyházközségünkben a hadi események során lényeges szemé-

lyi és anyagi károk nem voltak. Hadműveletek itt nem zajlottak le, csak magyar és német csapatátvonulások voltak, majd egy kisebb számú orosz csapat vonult keresztül a községen.

Egyházközségünk életében semmi fennakadás nem volt. Lelkész és tanítók ál ásukat megtartották, helyüket el nem hagyták. Az istentiszteletet mindig megtartottuk, a rendellenes-ség mindössze annyi volt, hogy vasárnap harangozás nélkül jöttek fel a hívek a templomba.

Nagy és fájdalmas csapás érte községünket és egyházunkat később, mikor 1944. november 21-én az összes férfiakat 18-45 évig elvitték munkaszolgálatra, úgy innen, mint az egész megyéből. Egy ideig, kb. 1945. január közepéig az ezeréves határokon innen dolgoz-tatták őket, akkor a 40 éven felülieket és még egy pár beteget hazaengedtek, a többieket pedig ismeretlen helyre vitték. Kiszabadításukra mindent megkíséreltünk, de eredmény nélkül. Most kezdenek az elhurcoltak hazatérni, de még most is csak a betegeket és gyengélkedőket engedték. Nagyobb része az embereknek még most is oda van. A veszteségekről hivatalos értesítést még nem kaptunk, de a hazatértek állítása szerint igen sokan haltak meg az elhurcoltak közül. Így hír szerint elhunyt Fodor László igazgató tanítónk is.

Gulács, 1945. október 9.

Dékán Elek

lelkipásztor

Hetefejércse

A mindenható Isten előtt való mélységes leborulással és hálatelt szívvel jegyezhetem meg mindjárt itt a jelentésem legelején, hogy a hetei református egyház épületeiben, úgymint templomában, lelkészlakásában, és az 1940-1942. években a háborús viszonyok és esemé-

nyek semmi kárt nem tettek. A légitámadások, bombázások Istenünk jóvoltából elkerül-ték kicsiny községünket, és csak a négy égtáj felől köröskörül, a mindenünnen hal atszó ágyú-moraj tépte, szaggatta az egyházközség híveinek idegzetét. Mint valami sötét nehéz felleg, úgy feküt mindenkinek a lelkére a bizonytalanság nehéz köve. Tanácstalanul és této-ván néztek egymásra a még itthon lévő emberek, hogy vajon mit hoz reánk a holnap nap, míg aztán egy októberi reggelen (október 30-31.) a megszálló orosz katonai hatalom adta ki rendelkezéseit.

Egy pár család községünkből az orosz megszálló hatalom elől már október hónapban eltávozott, akik aztán 1945. év tavaszán tértek vissza.

Lelkész és tanító családjaikkal együtt helyükön maradtak, nem menekültek el.

1945. november 21-én minden 18-50 éves férfiút elhurcoltak kényszer-munkafogság-

ba. Ezeknek a férfiaknak legnagyobb része még mindig, jelen sorok írásakor is a rabság

– 153 –

B e r e g i e g y há z m e g y e

keserű kenyerét eszik, csak elvétve jött haza közülük egynéhány. Ezen férfiak közül eddig 13-nak (tizenháromnak) a halálhíre érkezett haza, úgyhogy az egyházközség lakossága lé-

lekszámának lényeges csökkenésével vagyunk kénytelenek számolni.

Károsodás annyiban érte az egyházközség lakosságát, hogy betakarított terményét

a megszálló hatalom elkobozta teherautókon, éppen a keresztyénség legnagyobb ünnepén, karácsonykor és újév táján.

A községünkben lakó földbirtokosok magtárából az összes terményt a jószágokkal

együtt elhurcolták.

A magtárakból a termények felszedésére a község lakosságát hajtották ki, közöttük a lelkipásztort is, a tanítót is, kik a legnagyobb hidegben és havas, fagyos sárban szedték a veremből a krumplit, több esetben.

Úgy a lelkipásztornak, mint tanítónak a terményét is elvitték. Ezenkívül a lelkipásztortól 2 darab sertést, és a rádióját is elvitték. A termények elvitelekor lelkésznél is, tanítónál is orosz katonák voltak szál áson, akik azonban kifogástalanul viselkedtek.

A val ásos élet gyakorlása elé akadály nem gördült. Az istentiszteletek megtartattak rendesen, és újesztendő első napján nemcsak beharangoztak az orosz katonák az istentisztele-tekre, hanem azon is részt vettek.

Anyakönyvek és más könyvek épségben megmaradtak.

Az arcvonal távolodásával a megszálló csapat is tovább vonult aztán, és csak a járási székhelyeken, és bizonyos körzetekben hagyott hátra a megszálló hatalom parancsnoksá-

gokat. A lakosság hozzáfogott békés munkájához, és az egyházi élet terén is a normális élet 1945. év márciusától még inkább megindult, és 1945. év júniusától pedig a régi beregi csonka egyházmegye lelkészei helyettes esperes vezetése alatt végzik működésüket.

A püspöki hivatal 4300/1944. számú körlevelének felhívása folytán a fejércsei református leányegyházból is, mint a hetei református anyaegyházhoz tartozó leányegyházból ugyanazt jelenthetem, mint Hetéből. Az egyházi épületek itt is megkíméltettek a pusztulástól. A leányegyház anyakönyvei a hetei lelkipásztori hivatalban megőrizettek a többi könyvekkel együtt. Az előkönyörgő-kántortanító nem menekült el, hanem mint Hetében a belhivatalnokok, úgy ő is végezte munkáját. Az istentiszteletek Fejércsén is rendszeresen megtartattak, s a val ásos élet gyakorlása elé semmi akadály nem gördült. A községből senki el nem menekült.

1944. november 21-én ebből a községből is elhurcoltattak a 18-50 éves férfiak. A lé-

lekszám lényeges csökkenésével kell a leányegyházban is számolnunk, amennyiben itt is halálozások történtek és a fogságba elvitt férfiakról sem érkezett eddig semmi hír. A hetei lelkész, mint felügyelő lelkésze, mint a rendes körülmények között, úgy mostan is látogatja a leányegyházat. Egyebekben a rendes normális élet eddig is folyt, és továbbra is folyik.

Hete, Tarpa 1945. október 15.

Zámbory Sándor

református lelkész

– 154 –

B e r e g i e g y há z m e g y e

Jánd

A késedelem igazolására térek ki elsősorban. Nálunk eddig minden postaküldemény

a körjegyzői hivatalon keresztül lett lebonyolítva, a postaügynökség szünetelése miatt. Ennek folytán nem egy esetben kallódtak el a levelek. Így történhetett, hogy a jelentésre való felhívást nem kaptam meg annak idején. Csak most az esperesi hivatal felszólítására jutott ez tudomásomra.

Tisztelettel jelentem a fentiek előrebocsátása után, hogy a jándi egyházközséget nagy általánosságban és magát az egyházat nem érte anyagi károsodás. Az egyházi tisztviselők helyükön maradtak. A lelkészt annyiban érte jelentéktelen kár, hogy két óráját s ehhez hasonló kisebb tárgyakat volt kénytelen átengedni az erőszakoskodásnak. Az igazgató-

tanítót: Horváth Gábort 130 18-50 közötti emberrel robotba vitték. 5 hét múlva betegen hazatérhetett. Az elvittek közül már többen a munkahelyen, ketten itthon haltak meg.

A hazatértek – mintegy 25-en – többek halálhírét hozták.

Az istentisztelettartás egy napon sem szünetelt. A legkritikusabb időben, egy vasárnapon, délelőtt csak imás istentiszteletet tartottunk, s mivel ennek megtartása 11 óra 30

perckor történt, délután azon a napon nem volt istentisztelet.

Nem szorosan ide tartozik - de mert engem, mint lelkészt közelről érint -, jelentem azt is, hogy Sinka József váralmási (Kolozs megye) lelkész, községünkön keresztül történt menekülése alkalmával, gondnokságom alá helyezett tárgyai, fogata, iratai közül a németek egy 4 éves lovat, 1 pár lóra való szerszámot, a közösen megbízott, munka ellenében fogat tartó gazdától elvitték. A magyar katonaság részére pedig a szekér rekviráltatott el. Tavasszal el-jött megbízottjának meghívó levél ellenében a megmaradt kelyheket hiánytalanul átadtam.

Az egyik meglevő lovat a megbízottal egyetértőleg 10.000 pengőért eladtam, az összeget nevezett lelkésznek levél kíséretében elküldtem. Ez összegen felül a ló megvevője az itt volt egy kis stráfszekérnyi rakományt a román határig, a ló ára pótlásaként elvitte. Az elvitt lovat és szerszámot a körjegyzői hivatalnál bejelentettem 450.000 pengő értékben.

Az elvitt rakomány sorsáról mindezidáig nem kaptam értesítést.

Végül jelentem még, hogy az egyház földjéből 16 kataszteri holdat házhelyekül a helyi földigénylő bizottság kiosztott. E területért a Mandel Mór féle földből nyertünk kárpótlást.

Később ezt a bizottság másnak ítélte oda s az egyházat nagyon gyenge minőségű földdel akarta kielégíteni. Azonban a megyei, majd az országos tanácshoz való fellebbezésünkre, az először adott jó minőségű föld birtoklásában meghagyattunk. Lelkészi, tanítói javadalmi földek nem háborítattak meg.

Jánd, 1945. október 14.

Csatáry Jenő

lelkész

– 155 –

B e r e g i e g y há z m e g y e

Kislónya

4300/1944. számú felhívásra tisztelettel jelentem, hogy a győztes Orosz Szovjet hadsereg katonái a kislónyai református egyház területére 1944. október hó 29-én éjszaka 2 órakor érkeztek. Egyházi és középületekben, s magán lakásokban kár nem esett, s személyében sem ért bántódás senkit sem. Lelkész és gyülekezeti tagok közül senki el nem menekült.

Lelkészt a lakásából november 18-án déli 12 órakor eltávolították, mert az egész lakást egy generális részére lefoglalták, ki november 20-ig benne lakott. Minden, a házban és udvaron, sértetlenül megmaradt, kárt nem tettek semmibe, még egy csirkefiúban sem.

November 27-én és december 2-án 67 férfiút, 18-tól 50 éveseket hadi munkára el-

hajtották, kik közül nagyon sokan meghaltak, s mai napig sem tértek vissza. A december 26-án Csapra elhajtott 20 leány, december 30-án bántódás nélkül hazaérkezett.

Rendes élet már 1945. januárjában megindult.

Jelentésem tudomásvételét kérve maradok

Lónya, 1945. október 24.

id. Oroszlán Sándor

kislónyai református lelkész

Márokpapi

Tisztelettel jelentem, hogy egyházközségünkben a háborús események következtében jó-

formán semmi külső változás nem történt. A harcok bennünket elkerültek, csak az ágyú-

dörgéseket hallottuk köröskörül. Még átvonulás sem volt, mert községünk az országúttól oldalra esik. Menekülni senki egy lélek sem menekült 2 tanyasi földbirtokoson kívül.

Lelkipásztor az egy napig itt tartózkodó s egyetlen átvonuló német csapat tábori lelkészé-

nek felhívására azt mondotta: „Maradunk a romok között is, ha harc lenne is, legfeljebb ha eddig mutattuk a keresztyén életet, megmutatjuk a keresztyén halált.”

Az egyházközséget magát semmi anyagi kár nem érte, csak később az oroszok bejö-

vetel után, mivel 18 évtől 50 évig minden férfit elhurcoltak munkára, csak a lelkipásztort s a tanítót engedték vissza, az utóbbit is csak azért, mert felvidékről való cseh ál ampolgár volt, s tudott velök beszélni, s emiatt nem lévén aki munkálja a földeket, a feles földet felmondották. A lelkészi javadalmi földek ¼ rész kivételével most is ott vannak műveletlenül, s a lelkipásztor sehonnan fizetést nem kap, sem ál amtól (ma kapott lelkész 1944. október 1-től először 6000 pengő kongruát), sem egyháztól. Lelki és szellemi téren azonfelül, hogy az iskolába járás illetve az egyházi iskolai munka csak pár hétig szünetelt a háború miatt 1944-ben november elején, s pár hétig a télen fűtőanyag hiánya miatt, inkább gazdagodásról lehet beszámolni. A templom látogatók száma megnövekedett már

– 156 –

B e r e g i e g y há z m e g y e

aránylag, mert a férfiakat elhurcolták tehát valójában kevesebb volt, s az egyházi hitélet elmélyült. Az elhurcolt egyháztagok egy része kezd hazajönni Oroszországból a kato-nafoglyokkal együtt, de csak a betegei, többnek halálhíre jött. Nem bírták ki az éhséget, szomjúságot, hideget s egyéb szenvedést, nyomorúságot.

Indokolása annak, miért nem küldetett be mindezidáig a jelentés:

A kérdéses püspöki körlevelet, illetve Debreceni Protestáns Lapot nem kaptuk meg.

A múlt évben az utolsó Debreceni. Protestáns lap a 39. számú szeptember 24-iki volt, amit október közepén kaptunk. Az idén sem kaptunk meg két lapot, a 3. és a 7. számot, kérném ezeket, ha lehet utólag elküldeni. A többieket is sokszor hetek, hónapok múlva rendszertelenül kapjuk. Postahivatalunk, ügynökünk sincs, s igen rendszertelenül jár a posta hetenként egyszer-kétszer. Ez utóbbi miatt az esperesi körlevelet is későn kaptam, amiből értesültem a Jelentés három példányban való beküldéséről. Egy esperesi körlevelet egyáltalában nem kaptunk meg.

Az irodai papírom teljesen kifogyott, már hetek óta hiába próbálom beszerezni, sem Vásárosnaményban, sem Mátészalkán nem tudom, csak most jutottam hozzá néhány ívhez, de csak annyi van, hogy e jelentéseket, szavazó levelet s egy kérvényt megírhattam, más kísérő levelet is csak anyakönyvi kivonat hátlapjára kell írnom, amiből van még né-

hány példány. Emiatt az esperesi körlevélben jelzett időre sem küldhettem be, amit ugyan a rendszertelen posta járás miatt sem tehettem volna, mert csak 17-én ment utoljára posta, s hallom, hogy ma október 22-én fog, de ez sem bizonyos. A helyzet jelenleg az, hogy ezután minden adminisztrációt be kell szüntetnem, mert sehol papíroshoz nem tudok hozzájutni. Mindenki visszahozza a pénzt, akivel csak hozatni próbálok.

Márokpapi, 1945. október 22.

Barcsa József

református lelkész

Mátyus

Mátyus egyházközség anyagiakban, hála a Mindenható gondviselésének, nem sok kárt szenvedett. A község harc nélkül került a Vörös Hadsereg fennhatósága alá. (1944. október 30-án.) Egy héttel később két részeg katona garázdálkodása következtében életét vesztette két lány: Ferenczi Gizel a 15 éves és Ferenczi Etel 20 éves. November 18-án ismeretlen ok-ból elvitték id. Gerő Péter gondnokot és fiát, ifj. Gerő Pétert. Két heti fogság után a gondnokot hazaengedték, fia ma is ismeretlen helyen tartózkodik. December 6-án munkára elvitték a község 18-50 év közötti lakosait, szám szerint 54-t, akikből 1945. február végéig betegen hazaengedtek 23-at, ezekből egy itthon, 1945. február l-én meghalt. Az elvittek között volt három presbiter: ifj. Tóth János, Mező Bernát és ifj. Tóth István. Ezek közül a két előbbi folyó év október közepén hazaérkezett testileg igen leromlott ál apotban. Ve-lük együtt jött meg még két egyháztag. Az elvitteknek tehát éppen a fele van még munkán

– 157 –

B e r e g i e g y há z m e g y e

Oroszország különböző vidékein. Az istentisztelet mindössze két ízben maradt el, amikor a körülmények semmi módot nem adtak annak elvégzésére. Egyébként a gyülekezet élete rövid idő alatt a régi rendben haladt. Lelkipásztor nem menekült el, és itt maradt az ál ami iskola két tanítónője is. A gyülekezet megértvén a nehéz idők parancsát, fokozott buzgósággal munkálkodik az Úr szőlőjében.

Jelentésem tudomásulvételét kérve maradok Főtiszteletűségednek mély tisztelettel híve.

Mátyus, 1945. szeptember 30.

Horváth Zoltán

lelkipásztor

Nagylónya

A második nagy világháború ismét reánehezedett a maga szörnyű, minden képzeletet felülmúló rombolásával a föld népére és ismétlen a mi szegény, sokat szenvedett édes ha-zánkra is, mely hadszíntérré lévén, a pusztulás martaléka lett. Alig van község, mely ne érezte volna ennek a kegyetlen háborúnak kisebb-nagyobb mértékben rombolásait emberben és javakban.

Nagylónya, ez az egyébként forgalomtól, vasúttól, várostól távoleső község, mely a Tisza folyó jobb partján fekszik közvetlen, a nagy háborús áradatba került az által, hogy előbb a német hadsereg pontonhidat veretvén a Tiszán, erre helyezte részben visszavonulási útját, majd a támadó orosz hadsereg fahidat készíttetve, 3 hadosztál yal itt kelt át a Tiszántúlra. Mindkét harcoló féltől szenvedett községünk, mert községünk férfi lakosságát és összes fogatait a híd építésébe bevonta. Isten különös kegyelme cselekedte, hogy úgy az 1944. év őszi bombatámadások során, mint az egész téli felvonulások során egyházunkat és községünket különösebb kár nem érte. Épületeinkben semmi kárt nem szenved-tünk, egyházi felszereléseink is hiány nélkül megmaradtak, levéltárunk sértetlen, egyedül 20 mázsa búza és zab terménye esett áldozatul az egyháznak, az is azért, mert a Futura nem tudta már kifizetni, nem kaphatta meg a központtól a pénzt.

A lelkipásztor, ki állomáshelyén maradt, a folytonos beszál ásoláson kívül tetemes veszteséget szenvedett. Elvitték gazdálkodási célra használt két szép fiatal lovát, kocsiját, szerszámját, melyet pótolni talán soha nem tud a mai viszonyok mellett, s emiatt vetetlenül maradt javadalmi földjének 3/4 része. De minden anyagi veszteségnél fájdalmasabb az a veszteség, mely községüket férfi lakosaiban érte. A község nagylónyai részéből 108

embert, l7-52 éves családapákat gyermekeikkel együtt, fiakat szedtek össze munkára 1944. november 28. és december 7-én, és elszállították Oroszországba, ismeretlen helyre, azóta semmi hírt nem tudunk róla. Néhányan, mint betegek hazatértek Novy-Samborból, elbocsátották, de a többiek odavannak, 96-en, rossz, ócska, kopott ruhájukban. Elvitték a lelkipásztor jogszigorló fiát is, kiről semmi hír nem jött 1945. január 16-tól novi-sambori gyűjtőtábori helyéről. Ezekért sír, szomorkodik községünk népe lelkipásztorával együtt.

– 158 –

B e r e g i e g y há z m e g y e

Emberáldozatunkat pontosan nem tudjuk, mindössze 6 katonáról jött le hivatalosan értesítés, hogy elesett, azokat jelképesen el is temettük.

Az egyházközségben némileg sikerült a normális ál apotot helyreállítani. Az iskolá-

ban áprilistól a tanítás rendszeressé lett, bár a gyermekeknek csak 50 %-a jár iskolába, a nagyobbak a család gazdasági munkáit végzik az elvitt apa helyett, a kisebbek egyrésze pedig ruhátlanság miatt nem jár.

Istentiszteletet 1944. október 23-tól november 5-ig egyáltalán nem, 1945. február 18-ig pedig csak vasárnap tartottunk a bűnbánati hét kivételével. Közben nem egy vasárnap elmaradt az istentisztelet.

Ennyiben foglalhattam röviden össze az átélt háborús eseményeket.

Nagylónya, 1945. június 24.

Babus Gyula

lelkipásztor

Tarpa

A szeptemberi sorozatos légitámadások idején egyházunk egész irattárát, anyakönyveit bombamentes helyre szállítottuk. Azoknak semmi bántódásuk nem történt, és minden írásunk és klenódiumaink szép rendben és Istennek hála épen megmaradtak.

Október 16-án Tarpa községbe is megérkezett a kormány kiürítési rendelkezése,

hogy aki akar, menekülhet Losonc irányában. Dr. Baksay László, a tarpai gyülekezet lelkipásztora október 20-án presbiteri gyűlést hívott össze, melyen mindent szépen elintézve. Számadásokat elrendezve bejelentette, hogy ha nagyon zavaros lesz a helyzet, akkor a hátországba menekül kedves szüleihez Paksra. Másnap azután a község főjegyző-

jével el is mentek, de azóta még sajnos hírt nem hallottunk felőlük. Átadta nekem, mint a tarpai gyülekezet megválasztott val ásoktató-lelkészének a gyülekezet vezetését mindaddig, míg őt visszasegíti a kegyelmes Isten. Gyülekezetünkből még a községi óvónő és egyházközségünk egyik ideiglenesen alkalmazott tanítónője: Gáspár Aranka menekült el. A sok megpróbáltatás között, melyért Istené legyen a dicsőség, egy nap sem némult el a tarpai templom harangja. Minden nap hal juk és várjuk a kegyelmes Isten szavát az ősi templomban. Megszálló csapat községünkön nem vonult keresztül. Így anyagi kárt községünk és egyházunk keveset szenvedett, de annál nagyobb lelkifájdalmat. Püspök úr is már bizonyára hallott róla, hogy Bereg, Ugocsa, Ung vármegyék 18-50 éves férfiait elvitték november 21-én munkára. Tarpáról is 860 ember ment el. Beregszászban kellett jelentkezni, és onnan mentek gyalog Szolyvára és több más községekbe. Már vagy 100-at hazavezérelt az Isten a nagy nyomorúságból, de 8-at már eltemettem közülük.

21-én még egyszer elmentünk az Isten házába, hogy kérjük Isten segítségét, és úgy indult el a szomorú menet. Én is jelentkeztem, de a lelkészeket, de csak azokat, hazaengedték. A többi drága magyar testvér kicsiny batyujával a hátán reggelenként indult

– 159 –

B e r e g i e g y há z m e g y e

nyolcas sorokban arra a szomorú útra, amilyen lehetett a magyar gályarabok szomorú menete. Annyi férfi könny talán még sohasem folyt Beregszász utcáján, amikor háromnégy testvér és édesapa egy sorban indultak. Oly szomorú volt az első vasárnap, amikor hiányoztak a férfiak a templomból. Ez alkalomból Joel próféta könyvéből szólott a vigasztaló beszéd a 2-ik rész 12-17 versekből. Mindenfelé sírás, bánat és fájdalom utcán és otthon. Olyan boldog vagyok, hogy vígasztalhatom szegény testvéreimet. Minden nap kérjük a kegyelmes Istent. Nagyon kérem Püspök Urat, imádkozzon érettök, és amiben hatalma és befolyása van, emberileg tegyen meg mindent kiszabadításukért. Legnagyobb részük már Lengyelországban van. Akik haza is tudnak jutni, mind betegek, 20-30 kg-ot lefogyva érkeznek.

E szomorú világban egy örömet is jelenthetek: szépen adakoznak. Karácsony óta

több mint 500 pengő perselypénzünk volt és 900 pengőt adakoztak az egyházszüksé-

geire.Még nem jelentettem, hogy Szalay Sándor igazgató tanítónk is hadimunkán van, és nem tudunk róla semmit. Az iskolában a tanítás január 1. óta szakadatlanul folyik.

Úrvacsorát minden alkalomkor kiosztottuk. Templomlátogatásunk elég jó.

Ennyiben tehettem meg a tarpai egyház utolsó idejének szomorú történetéről je-

lentésemet.

Még egy keveset írok a többi beregi lelkésztestvéreinkről. A beregszászi lelkipásztor elmenekült, de már visszaérkezett, úgyszintén a tivadari lelkipásztor is hazajött. Még nem érkezett haza a naményi és tiszakerecsenyi lelkipásztor. Így volt Gacsályi Károly barabási és Hézser Lajos gelénesi lelkipásztor sorsa. Istennek hála már úgy hallottam, hogy folytatják munkájukat.

Tiszteletteljes jelentésem tudomásulvételét kérve vagyok Főtiszteletű Püspök Úrnak alázatos szolgája.

Tarpa, 1945. február 28.

Telkes György

val ásoktató-lelkész,

a tarpai gyülekezet helyettes lelkipásztora

Tákos

A főtiszteletű Református Püspöki Hivatal 4300/1944. számú felhívására hivatkozásul tisztelettel jelentem, hogy a tákosi református egyház 1944. szeptember óta – Istennek legyen érte hála – anyagi tekintetben semmi károsodást nem szenvedett, annál fájdalmasabban sújtotta és sújtja az egyházat az a veszteség, amelyet 105 férfitagjának, köztük tanítójának, az orosz parancsnokság által történt elhurcoltatása miatt kellett s kell még ma is elszenvednie.

– 160 –

B e r e g i e g y há z m e g y e

Az elhurcoltak közül 65 egyháztag még ma is Oroszország különböző táján szenved, s a hazaszállingózó szomorú hírek szerint közülük sokan életüket vesztették.

Tákos, 1945. október 13.

Csatáry Dezső

református lelkész

Tiszaadony

A 4300-1944. számú felhívásra tisztelettel jelentem, hogy a megszálló vörös hadsereg katonái Tiszaadony községbe 1944. november 2-án délután 3 órakor érkeztek meg tíz főből álló lovas járőrrel, s két órai ittlétel után tovább folytatták útjukat. Egyházi- és középületekben kár nem esett, s személyében sem ért bántódás senkit sem. Lelkész az egyházát egy napra sem hagyta el, s a gyülekezeti tagok is helyükön maradtak. Az egyházközség kántortanítója: Arday István 1944. május óta katonai szolgálatot teljesített, fogságba esett, s a legújabb hír szerint útban van hazafelé. A tanítás rendes mederben folyt, mert Arday István osztályai az ál ami tanítónők között osztatott meg.

Szomorú dátum azonban a község életében 1944. december 3., amikor is az összes

18-50 éves férfiakat (összesen 132) elhurcoltak Oroszországba, akik közül eddig vagy 10-en jöttek vissza betegen, hírt hozva több társuk haláláról.

A gyülekezeti tagok szorgalmasan látogatják a templomot, a kántortanítót másfél év óta lelkész helyettesíti.

Tiszaadony, 1945. október 27.

ifj. Oroszlán Sándor

református lelkész

Tiszakerecseny

A tiszakerecsenyi református egyházközséget az 1944. szeptember eleje óta beál t hadiesemények következtében semmiféle anyagi károsodás nem érte. Klenodiumai, levéltára épségben megvannak.

A lelkipásztor elmenekült 1944. október havában, illetve hazament családjával együtt a Dunántúlra. Október 20-tól Seress Imre református igazgató tanító és Szabó Bertalan nyugalmazott lelkipásztor látták el a lelkészi teendőket egészen november 14-ig. November l4-től a nagyberegi esperes úr rendelkezése folytán Lengyel László Tamásváraljáról menekült lelki pásztor látta el a lelkészi teendőket, mint helyettesítéssel megbízott lelkész.

– 161 –

B e r e g i e g y há z m e g y e

1945. május 13-án érkezett vissza az elmenekült lelkipásztor, aki a szolgálatot nem vette át, majd június 30-án lemondott ál ásáról. Az így megüresedett lelkipásztori ál ásra a gyülekezet teljes egyhangúsággal a helyettes lelkészt, Lengyel Lászlót választotta meg, akit 1945.

augusztus 12-én be is iktatták hivatalába.

A községből, mint egész Bereg megyéből 18-tól 50-ig összeszedték a férfiakat, akik a németek elől elbújva itthon maradtak, s a felszabadítók ismeretlen helyre hurcolták. Ezeknek egy része meghalt, kicsi töredéke betegen hazajött, s a többieket imádkozva várják szeretteik. Mintegy 130 férfit hurcoltak el.

Jelentésem tudomásulvételét tisztelettel kérve maradtam teljes tisztelettel.

Tiszakerecseny, 1946. január 30.

Lengyel László

lelkész

Tiszaszalka

Hivatkozással Főtiszteletű Püspök Úrnak 4300/1944. számú felhívására mély tisztelettel jelentem, hogy – Istennek legyen hála! – a tiszaszalkai református egyházközséget 1944. szeptember eleje óta semminemű háborús károsodás nem érte.

Templomunk, tornyunk, a lelkészlakás, a tanítólakás sértetlen, ép ál apotban maradt.

Irattár, tantermek mind megvannak. Az egyház normális élete egy pil anatra sem szakadt meg, még az orosz csapatoknak október 28-ai bevonulásával sem. Az egyházközség lelkipásztora őrhelyén maradt, kántora, Papp László ál ami tanító azonban elmenekült. Visszatérési szándékát a napokban Kiskunlacházáról jelentette. Egyházunk életében mégis igen szomorú dátum lett december 3-ika, amikor mintegy 120 egyháztagot, mind férfiakat, 18-48 éveseket, állítólagos munkára az oroszok elvittek. Ezek közül mintegy 10-et betegség miatt még a régi határokon innen elbocsátottak, a többit kivitték, de sorsuk és tartózkodási helyük ismeretlen. Nem szűnünk meg érettük könyörögni, hogy Istennek kegyelme és gondviselő szeretete legyen velük és vezérelje haza mindnyájukat. Híveink lelki buzgósága változatlan, sőt észrevehetőleg fokozódik, amit elsősorban bizonyít az Úr házának buzgó látogatása, és az Úri szent vacsorával való élés. Pünkösdkor: 187.

Kérve jelentésem szíves tudomásul vételét, maradok a Főtiszteletű Püspök úrnak alá-

zatos szolgája.

Tiszaszalka, 1945. május 31.

Szabó Gyula

lelkipásztor

– 162 –

B e r e g i e g y há z m e g y e

Tiszavid

Örömmel s egyben Isten iránti mélységes hálával jelentem, hogy egyházunkat 1944. szeptember óta semmiféle kár nem érte. A belhivatalnokok, lelkész és kántor, a legválságosabb időkben is helyükön maradtak és hűségesen végezték kötelességeiket, bátorítva a csüggedő-

ket, bíztatva a félénkeket. Az egyház hívei közül sem távozott el senki és a rend soha fel nem borult. Mindig hittünk, bíztunk a gondviselő Isten oltalmában és hitünk nem szégyenült meg!

Legyen Istené a hála és a dicsőség!

Tiszavid, 1945. október 14.

Reho Gyula

református lelkész

Tivadar

1944. szeptember 12-én tábori lelkészi szolgálatra bevonultam, helyettesítésemről az esperesi hivatal gondoskodott.

Hazajöttem 1945. évi február hó 7-én. Az idő alatt, míg távol voltam, feleségem és kisleányom itthon voltak. Az istentiszteleteket távollétem alatt a tarpai és gulácsi lelkipásztorok látták el. Így a lelkigondozásban és a templomi szolgálatokban fennakadás nem volt.

Hazajövetelem óta mind a lelkigondozás, mind az egyház anyagi ügyeinek vezetése

teljes rendben folyik.

Örömmel jelenthetem, hogy az egyház a megszál ás borzalmait minden anyagi ál-

dozat nélkül vészelte át. Mindössze a templom és a lelkészi lakás néhány ablaktáblája zú-

zódott be, mikor is a visszavonuló német csapatok a tivadari Tisza-hidat felrobbantották.

A nagy légnyomás idézte elő ezt a csekély anyagi kárt, ami némileg már pótolva is van azóta.

Kegyszerek mind épségben maradtak és egy sem hiányzik.

A legfájdalmasabb, amit jelenthetek, hogy egyházközségünk 18-50 év közötti mint-

egy 50 tagját 1944. november 21-én hadimunkára Beregszász-Munkács-Szolyva irányába elvitték. A mai napig mindössze nyolcan tértek vissza közülük. Hatan már kint idegenben meghaltak biztos hírek szerint, a hazatértek közül pedig már kettőt temettünk el.

A templomlátogatók száma növekedett és az egyházi adót is elég nagy százalékban

kifizették a hívek. A nagy nyomorúság közelebb hozta az embereket a templomhoz.

Istennek hála, hogy megőrizte a kis ősi tivadari református egyházat a nagy zivatar-ban, mostanában pedig csak azért zörgetünk, hogy a kegyelmes Isten legyen meghallgatója annak a sok könnyes szemű magyar édesanyának és édesapának, kik siratják drága szeret-teiket és várják vissza minden nap meg-meg újuló simeoni szent reménységgel a messze távolból hazatérő gyermekeiket.

– 163 –

B e r e g i e g y há z m e g y e

Kicsiny tiszaparti anyaszentegyházunk e szomorú néhány hónapja történetéről szóló tiszteletteljes jelentésem tudomásulvételét kérve vagyok tisztelettel és testvéri szeretettel.

Tivadar, 1946. március 16.

Ladányi Imre

református lelkipásztor

Gergelyiugornya

Istennek legyen hála egyházközségemet 1944. évi szeptember hónap óta, sem anyagi, sem erkölcsi tekintetben említésre méltó nagyobb károk nem érték. Szerencsére egyházközsé-

gem, úgy a harcászati, mint az utánpótlási vonalból kiesett.

Egyháztagjaim közül a 18-50 éves korig főbelövetés terhe mellett a beregszászi orosz katonai parancsnokság rendeletére 1944. november hó 17-én jelentkezni kellett, e jelentkezők között volt: Huszti András gergelyi gondnok, File Gyula községi bíró és prezsbiter, File Endre prezsbiter, Gergely Endre, Koncz Tamás ugornyai prezsbiterek. Jelentkezett mintegy 186 egyháztag. Ezek egy ideig Szolyván voltak fogságban, majd később Oroszországba ismeretlen helyre hurcoltattak el. Huszti András gondnok, File Gyula prezsbiter, Koncz Tamás prezsbiter még Szolváról haza engedtettek, a többiek csekély számú hazatértek kivételével még mindig a nagy Orosz Birodalom ismeretlen helyein vannak – hisz-szük a hatalmas Istennek kezében, aki a Benne bízókat szeretettel pásztorolja hazafelé.

Hárman vagyunk egyházi tisztviselők: Joó Károly ugornyai kántor, Rebi Ferencz

gergelyi kántor, s Rácz Jenő lelkipásztor. Joó Károly zászlósi rangban a visszavonuló seregben tűnt el, Rebi Ferencz pedig a jelentkezők között Szolyváról vitetett el Oroszország belsejébe. Rácz Jenő lelkész nem menekült el, úgy a német megszál ás, mint az orosz felszabadítás idején egyházközségében tartózkodott. Közbelépésére a né-

met parancsnokló tábornok nem robbantatta fel a templom tornyát, amelynek pe-

dig, mint kilátó magaslati helynek a felrobbantása elrendeltetett, a robbanó anyagok már oda is vitettek, s a községünk kiürítése Vásárosnamény felé a Tiszán át rendelet-be tétetett, csak a végrehajtás hiányzott, Isten meghallgatta alázatos könyörgésem, s ez nem történt meg, a Tisza-híd harcászati szempontból felrobbantatott: 1944. októ-

ber 25-én. Október 28-án jöttek az oroszok. Hihetetlen szörnyűségeket beszélt róluk a német parancsnok. Bár felajánlotta üres szállító autóit, nem mentünk vele. Nagyon buzgón és alázatosan imádkoztunk feleségemmel. Isten meghallgatott. A biztos magatartás önérzetével, s Isten szolgájának méltóságával léptem a parókhián 1944. október 28-án tisztjeinek társaságában megjelenő orosz vezérőrnagy elé, aki tetőtől-talpig vé-

gigmért szúrós szemével mintegy fél percig, bátran állottam a tekintetet, s kérdeztem, beszéli-e a német nyelvet, igent intett, mire bemutatkoztam, hogy a helység papja vagyok, s kezemet nyújtottam erre a parancsnok katonásan tisztelgett, levette sapkáját, s elfogadta kezemet és megcsókolta ,ezt látva a legénység fővetéssel tisztelgett. Bemutat-

– 164 –

B e r e g i e g y há z m e g y e

tam a lakásom, elfogadta parancsnoki helyül, meghívott vacsorára, s minden kérésnél ki-adta parancsba, hogy a község lakosságának és ingóságainak semmi bántódása ne legyen.

A parancs végre lett hajtva, nem is volt semmi baj. Térjen örökkévaló hatalmas Istenünk nevére dicséret, dicsőség, tisztesség és hálaadás!

Egyházamban a normális ál apotokat igen rövid idő alatt helyreállítottuk.

Végül mély tisztelettel jelentem, hogy késlekedésem oka a levélküldés bizonytalan-sága volt.

Gergelyiugornya, 1945. október 11.

Rácz Jenő

lelkipásztor

Vámosatya

Az 1944. év októberében előnyomuló vörös hadsereg közelgésének hírére egyházközsé-

günk területéről senki el nem menekült. A kiürítési parancs után karhatalommal elvitt leventék és katonaköteles férfiak valamennyien visszaszöktek. A vörös hadsereg átvonulása nagyobb zavar nélkül történt meg 1944. október 27-én és azt követő napokban.

Az istentiszteletek tartását a vörös hadsereg sem hétköznapokon, sem vasárnapokon nem gátolta, s egyházközségünket a hadműveletek által okozott károk nem érték. Felekezeti népiskolánkban, mely a politikai községben egyetlen népiskola, 1944. október 16-tól 1944.

december 6-ig a tanítás szünetelt a katonai átvonulás miatt.

1944. december 1-jén a vörös hadsereg parancsnoksága útján 18 évtől 48 évig a község valamennyi férfi lakosságát Barabás községbe hívta a községi bíró és lelkipásztor, valamint a cigányok kivételével munkára elszállította, szám szerint 157 embert. Ezek közül a szolyvai kórházban meghalt 2 ember 1945. január hó folyamán, visszatért betegen 11

ember, kik közül 3 idehaza halt meg. A távollévő 144 ember közül most folyó hó elején 3 tért még haza oroszországi kórházakból, 141 ember sorsáról pedig még mindezidáig semmi hír, kik között van egyházközségünk kántortanítója is és 4 presbiter.

Az elmúlt nyárunk nevezetes eseménye volt az ukránok által két esetben is történt megszál ás, mikor is a második esetben a beregszászi ukrán tanfelügyelőség felekezeti népiskolánkat elvette és ukrán ál ami iskolának nyilvánította, ami természetesen az ukrá-

nok visszavonulása után nyomban hatályát vesztette.

Az egyházi élet a belmisszió terén látta kárát a rendkívüli eseményeknek. A katonaság jövése-menése következtében leányegyesületi munkáról, az ifjak ál andó, vasárnapra is kiterjedő robotoltatása miatt ifjúsági munkáról szó sem lehetett. Ellenben val ásos es-télyeket felnőttek számára ál andóan tartottunk hetenként a missziói időszakban, mely alkalmakon kívül a családlátogatások esetei jegyezhetők fel, mint a vigasztalások és lelki erősítések Istentől adott és megáldott alkalmai. Amit azonban belmissziói téren hiányosan lehetett végezni, ezt kipótolta maga az örökkévaló Isten: az események által megerő-

– 165 –

B e r e g i e g y há z m e g y e

sítette a hithűséget, megnövelte a templomlátogatók számát s felelőségérzetet plántált a szívekbe, amelynek következtében a legnehezebb időkben, a legnagyobb szegénységben maguknak a híveknek kezdeményezésére a gyülekezet önkéntes adakozást kapott régebb idő óta romladozásban lévő templomának és tornyának megjavítására. Istennek legyen érette dicsőség!

Jelentésem tudomásulvételét kérve vagyok mély tisztelettel.

Vámosatya, 1945. október 14.

Gál Miklós

lelkipásztor

Vásárosnamény

Egyházunk életére vonatkozólag legyen szabad jelentenem Püspök úrnak, hogy Kelemen Gyula lelkipásztor elmenekült, róla hírt azóta nem tudunk. A lelkészi szolgálatot Csőrgő

József segédlelkész látja el. Templomunk tetőzetét találat érte, de a hívek áldozatkészségé-

ből rövidesen ki tudjuk javítani, pénzünk meg van reá.

Híveink szorgalmasan és nagy buzgósággal látogatják a templomot.

A hitélet megtartása és mélyítése érdekében Isten segítségével mindent igyekszünk megtenni.

Ne méltóztassék rossz néven venni tőlem, hogy mint egyházunknak egy szerény szol-gája ezekről bátorkodtam értesíteni Főtiszteletű Püspök urat.

A jó Isten áldását kérve Főtiszteletű Püspök úrra, vagyok mély tisztelettel.

Vásárosnamény, 1945. február 12.

Gán János

ál ami iskolai igazgató tanító,

református kántor

A vásárosnaményi református egyháznak az orosz megszállás következtében beállott helyzetéről:

Tisztelettel jelentem, hogy a mi egyházunkat az orosz előnyomolás és a megszál ás alkalmával nem érte olyan nagy károsodás, mint amilyen más egyházat ért.

1944. októberében, amikor a németek kiürítették ezt a területet, a kiürítés alkalmával a vasutakat és a hidakat felrobbantották. A robbanás következtében előállott légnyomás hatására egyházunk épületeinek az ablakai részben beomlottak. A németek templomunk tornyát használták fel megfigyelésre. Hiába intettük őket, hogy ezzel egyházunknak nagy kárt tehetnek, de ők továbbra is kitartottak felfogásuk mellett.

– 166 –

B e r e g i e g y há z m e g y e

Az ő makacs kitartásuknak köszönhető az, hogy a légi akna templomunkat is érte.

A tetőzet beszakadt a becsapódás alkalmával. Ezt azonban a hívek áldozatkész adományá-

ból már a tavasszal kijavítottuk. Egyéb épületek kijavítása is folyamatban van. Az egyház tulajdonát képező földeknek egy részét, kb. 6 hold beltelket, házhely céljára kisajátították.

Ezt azonban gyümölcsös átadásával kárpótolták.

Egyházunkból csak a gyülekezet lelkésze és két presbiter távozott el. Az egyik presbiter a politikai község vezetője volt. A két presbiter közül az egyik visszajött, a másik azonban, és a gyülekezet lelkésze meg most is távol van.

A megszál ás után a templomi szolgálat csak kb. másfél hétig szünetelt, mivel a megszállók felfogását nem ismerve, nem akartuk magunkra uszítani a megszállókat. Ezt a helybeli katholikus egyház lelkészével megbeszélve közösen csináltuk. Ez a fennakadás azonban csakhamar megszűnt, mive1 maga az orosz parancsnok adott utasítást a templomi szolgálatok mielőbbi megkezdésére.

Azóta az egyházi élet a nagy anyagi nehézségek ellenére is, rendes mederben folyik tovább. Nagy anyagi nehézséggel küzdünk, azonban híveink áldozatkészségében és legfő-

képpen a Mindenható Isten nagy kegyelmében bízva átvészeljük ezeket a nehéz időket és Isten segítségével kijavíttatjuk megrongálódott egyházi épületeinket is.

Vásárosnamény, 1945. október 10.

Csörgő József

helyettes lelkész

– 167 –

IV. rész

BIHARI EGYHÁZMEGYE

B i ha r i e g y há z m e g y e

Ártánd

Az 1944. szeptember 25.-én Nagyvárad alatt, 27.-én pedig a Köröstarjánál megjelenő

orosz és román haderők ágyúzásai, aknalövései, továbbá a községünkben olyan gyorsan változó katonai alakulatok azt jelentették, hogy Ártándról is rövidesen megindul a harci küzdelem, pár napig azonban a csata másfelé terelődött, az ágyúrobaj is csak tom-pán hangzott. Október 8.-án, az Ártándon magát elszállásoló egyik német hadosztály törzs megjelenése, ismét azt mutatta, hogy a csata itt tomboló erővel fog folyni.

Október 12.-én délután, szép református templomuk a tornyával együtt, a Bors

felől érkező aknalövés következtében súlyos sebeket kapott, a parókhiát egy, másnap délelőtt a kultúrházat szintén egy találat érte, a templom előtt elhaladó német katonák közül, többen megsebesültek, egy halálos sebet kapott vitéz, a templomkertben talált örök nyugovó helyet. A lakosság ezalatt a két hét alatt semmit nem dolgozott, csoportokba verődve tárgyalták az eseményeket, mindenkire nyugtalanítólag hatott, a közelben dúló háború. Október 13.-án este, a faluból lövöldöző német ágyúk zaja elhallgatott s tudtuk, hogy a német katonákat kereső orosz előőrsök rövidesen meg fognak érkezni, már este ½ 11 órakor meg is jelentek, a pincékben tartózkodó lakossággal szemben eléggé lovagiasan viselkedtek, szombaton reggelre pedig megérkezett a főcsapat.

A német propaganda a lelkészek nagy ellenségeinek hirdette az oroszokat, amelyet magam részéről nem tapasztaltam; én, aki a hívemtől nem váltam el, hanem őrhelye-men maradtam, mikor az utcára kiléptem s megtudták, hogy én vagyok a pap, borral kínáltak, sőt egy vallásos katona kezet akart csókolni. Eltekintve a mindannyiunkat, az anyagiakban kisebb-nagyobb mértékben érintő kilengésektől, nem tudtunk eléggé hálát adni az Istennek, hogy embertársaink közül nem volt áldozat.

Szombaton, azaz október 14.-én este, amikor a jó kedv a boros hordók előkerülése következtében magas fokra hágott, több kedves család kérésére elhagytam a parókhiát, s özvegy Tolvaj Lajosné asszony házához mentem el aludni, abban a reményben, hogy másnap reggel visszajövök és az istentiszteletet megtartom. Sajnos az óhajomat nem tudtam teljesíteni, úgy a vendégszeretetet, hosszabb időn keresztül kellett élveznem.

Szombaton este, amikor eljöttem a parókhiáról, szemtanúk állítása szerint, két magáról megfelejtkezett ártándi lakos, az esti szürkületben, megrakodva, nagy pakkal jött ki a lelkészi lakásból, sőt még másnap is sok mindent elhurcoltak onnan, node: Isten megfizet mindenkinek az ő cselekedete szerint!

A pihenésre jött orosz csapatok, majdnem négy hétig tartózkodtak a községben

kb. 1200 ember, így mivel a parókhiának, egy szoba kivételével, a nagy légnyomás kö-

vetkeztében az összes ablakai kitörtek, különben sem tudtam volna hazajönni, mivel két teherautó katonái szállásolták oda magukat, amíg a falut el nem hagyták, az istentisztelet is még vasárnap szünetelt, legelőször november 12.-én tudtunk a templomba menni.

– 170 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

Az aranyserlegek, úrasztaliterítők, anyakönyvek, mind sértetlen állapotban maradtak, az irattár azonban nagyobb részben elkallódott, a legtöbb kárt az egyház, a lelkész és a kántortanító szenvedték, a kár a mai értékeléssel kb. 500.000 Pengőre tehető.

Az egyháznak a templom és a tornyon lévő belövések, az orgona szétszedése, a

toronyóra megrongálódása, a bádogtetőzet megsérülése, a templom 80 darab ablak-

üvegeinek kitörése, a templomban lévő négy bársonyterítőnek eltűnése (valószínűleg a németek szedték össze) továbbá a két iskola disznó és baromfióljainak szétszedése illetve a németek által történt epusztítása, a kerítések feltüzelése, két spór eltűnése, a tanítói iskola ablakainak kitörése által a kár 220.000 Pengő.

A lelkésznek kilenc darab disznója, száz darab aprólékja, 50 mázsa fája, 50 mázsa csövestengerije, 5 mázsa búzája, 20 mázsa krumplija, 1 mázsa babja, 25 kiló mákja, lisztje, zsírja, fekete ruhája, cipői, összes fehérneműi, összes ágyneműi, szóval minden, ami a parókhián találtatott, elhasználtatott, illetve elhurcoltatott, csupán a bútorok maradtak meg, a kár kb. 250.000 Pengő.

A katonai szolgálatra illetve hadi munkára behívott kántortanítónk, ruhái és ágyneműi kallódtak el 30.000 P értékben, a községi főjegyzőnknek is nagy a vesztesége, rajta kívül még igen sok kedves híveinknek.

Amennyiben a két tanítónk közül egy sem volt idehaza, az állását még elfoglalni

sem tudó Szőke Zoltán, július 23.-án hősi halált halt, Kocsis Lajos szeptember 24.-én hadi munkára vonult be, így az iskolát kisegítő tanítókkal nyitottuk meg november 27.-én. Vass Emília és Ferneczi Juliánna úrleányok vállalkoztak a tanítás nagy munkájára, utóbbit január 1.-én Vass Károly gazdász, május 5.-én pedig Vass Emíliát Fóris Eszter úrleány váltották fel, mindannyian dicséretre méltó odaadással végezték kötelességüket. Vass Károlynak utolsó hetében a tanulmányai folytatása végett Debrecenbe kellett mennie, azért az év végéig én helyettesítem, különben egész éven tanítottam az egyházi éneket. 68 növendék kapott bizonyítványt, sokan részint a ruha és lábbeli hiány miatt, sokan pedig a távollevő apák helyettesítése miatt nem jártak az iskolába.

A normális állapotok még decemberben helyreállottak, szorgalmasan járnak a hí-

vek a templomba, a kántori szolgálatot Vass Géza kereskedelmi iskolai tanuló látja el nagy szorgalommal, a tél és tavasz folyamán mindig örömmel jött haza Nagyváradról, hogy az akkor még birtokunkban lévő harmóniummal vezesse az éneklést; minden

vasárnap imádkozunk a még távollévő 75 atyánkfiáért, akik bizonyára mindannyian a fogolytáborokban vannak s reméljük, hogy nemsokára hazajönnek.

Adjon Isten anyaszentegyházunknak és szegény magyar hazánknak egy szebb és

boldogabb jövendőt!

Ártánd, 1945. július 18.

Kóródy Gyula

református lelkész

– 171 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

Református Egyház:

a templom és torony belövése, az orgona szétszedése, a toronyóra megrongálódása, a bá-

dogtetőzet megsérülése, a templom 80 darab ablaküvegének kitörése, 4 bársonyterítőnek a templomból való eltűnése, továbbá a két iskola disznó és baromfióljainak szétszedése illetve a németek által való elpusztítása, a kerítések feltüzelése, a lelkészi lakásból és a tanítói lakásból a spórok eltűnése, a tanítói iskola ablakainak kitörése: 220.000 P.

Ezenkívül a négy mázsás harangokat a hatóság leszereltette.

Az irattár jó részben elkallódott.

Kóródy Gyula református lelkész: 9 darab disznó, száz darab aprólék, 50 mázsa fa, 50

mázsa csövestengeri, 5 mázsa búza, 20 mázsa krumpli, 1 mázsa bab, 25 kiló mák, liszt, zsír, fekete ruhái, cipői, összes fehérneműi, összes ágyneműi, stb., a kár: 250.000 P.

Kocsis Lajos kántortanító: ruhák, ágyneműk: 30.000 P.

Ártánd, 1945. július 18.

Kóródy Gyula

református lelkész

Berettyószentmárton

Községünkbe 1944. október 15.-én vasárnap hajnalban jöttek be az oroszok. Ezt jóval megelőzőleg az egyházunk birtokában levő könyvtárat, irattárat, kegyszereket biztonság-ba helyeztem úgy, hogy azokat elástuk.

Az oroszok bejövetelekor családommal a pincében kerestünk menedéket. Istennek

legyen hála, sem engem, sem családomat nem bántottak. Mindannyiunkat alaposan

átkutattak, és a menedékhelyre magunkkal vitt csomagban levő ruhanemünket a töb-

bek között palástomat s egyéb értékeinket az oroszok elrabolták. Négy napig tartó erős ágyútűz után a községünkben levő német csapat a szomszédos Berettyóújfalu községbe visszavonulván, a pincéből feljöttünk. Sietve körül néztünk. Láttuk, hogy templomunk tornya erősen megrongálódott. A templom északi falán levő egyik ablakon ment be egy gránát és bent felrobbanván, az ablaküvegeket kitörte. A mennyezetet és falakat a repeszdarabok megrongálták. A padok és úrasztala is kisebb sérülést szenvedtek. Az orgonát elrontották, sípjait kidobálták úgy hogy az jelenleg nem használható. A templom ablakát, üvegeit és a belső rongálásokat, amennyire a mai viszonyok megengedték, kijavíttattam, úgy, hogy az istentisztelet tartása december hónaptól kezdve lehetővé vált a templomban.

A torony felső része, melyről a gombot is ledöntötte a gránát, egyelőre nem javítható meg.

A papilak szerencsére csak kisebb kárt szenvedett. Két iskolaépületünk közül az egyiknek fala és tetőzete megrongálódott az ágyútűztől. A levéltár, parochiális könyvtár, valamint a kegyszerek épségben maradtak, miután azokat, mint már említettem, elástuk. Tanítónk és tanítónőnk a nehéz időkben szintén helyükön maradtak. Őket sem bántalmazták, de

– 172 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

ruhaneműjüket elrabolták. Én a kiállott lelki izgalmaktól agyvérzést kaptam, amelyből hála Istennek már kezdek gyógyulni.

Az igehirdetést és temetést ideiglenesen a helyben maradt tanító végzi, kivéve az esketést, keresztelést és sákramentum kiosztást.

A községünk lakóházainak 1/3-ad része ágyútűz és gyújtogatás miatt elpusztult. Két református családot is elpusztított a borzalmas ágyútűz, két fiatal családapát pedig szintén agyonlőttek. Templomunkban az istentiszteletet december óta újra megtarthatjuk.

Iskolánkban a két tanító már 1944. november 6.-én megkezdte a tanítást, s az azóta zavartalanul folyik. Magam lassan gyógyulok, s ha Isten segít, működésemet rövid idő múlva újra folytathatom. Tanítóink fizetését a vármegye részben folyósítja, magam azonban a múlt év augusztus hónapja óta fizetést nem kapok.

Berettyószentmárton, 1945. március 12.

Morvay Aladár

református lelkész

Biharkeresztes

Abból az egyetemes megrázkódtatásból, amely 1944 szeptembere óta országunkat érte, biharkeresztesi református egyházközségünk is bőven kivette a részét. Addig is sok, sa-játos, anyagi és lelki baj al küzdő egyház volt, most, ahogy ez az Ur akaratából széltére történik, még inkább kárt szenvedett.

Községünk 1944. október 10.-én ideiglenesen, október 14.-én, aránylag kevés harccal, véglegesen jutott a megszálló orosz csapatok kezére. Innen, hogy a falu házai általában sértetlenek. Mindössze 10-12 épület sérült. Így a falu külső képe nem változott. Ember-

áldozatot református részről kilencet követelt a vihar, akik közül öt a tiprásra felkeresett női erény védelmének áldozata. (Róm. katholikus áldozat kettő van.) Az áldozatok, akiknek neveit és adatait az ál ami és egyházi anyakönyvek őrzik, ideiglenesen udvaraikon, kertjeikben (ritkán idegen kertben) hantoltattak el. Katonahalott kb. esett és hantoltatott el a határban. Ezek közül 3 magyar és 6 német katona új temetőkertünkben pihen. Civil halottaink közül eddig kettő exhumáltatott és helyeztetett el a temetőkertben.

Épületkáraink bőven kerülnek. A torony tetőszerkezete ágyúlövegtől erősen meg-

rongálódott. Ez a hiba már, bádogozás híján, meg javíttatott. A torony észak felőli nagy ablaka, a légnyomástól, tokostól együtt lezuhant. Maga a légnyomást okozó grá-

nát közvetlenül a keleti ablak felett robbant, erősen megsértvén ott a falat. A templom bádogtető szerkezete repeszdarabok által sok helyen kilyukgalódott. Az orgona cin- és fasípjai teljesen szétromboltattak, tönkrementek. Maga az orgonatest hasznavehetetlen.

A templomi szószék peremterítője letépetett. Az úrasztalát a templomból elvitték. Négy (rögzítetlen) templomi lóca hiányzik. A templom déli ablakai a légnyomástól bezúzódtak.

– 173 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

A paróchia ajtajai közül négy (köztük egy padlás és egy pince-ajtó) erősen megron-gálódott. A kilincsek több helyen letörettek. A tető egy helyen srapnelszilánkoktól sérült.

(Ez a hiba, rapid módon, meg javíttatott.) Az utcai ablakokat a légnyomás bezúzta.

Az egyház Kossuth utca 11. szám alatti régi iskolaépületének és tanítói lakásának te-tőszerkezetét repülő bombatalálat zúzta széjjel. Ablak nincs, mennyezet lyukas. Az épület hasznavehetetlen. 2-3 régi kályha eltűnt.

Az új iskolaépület (Kossuth utca 33.) tetejét az északkeleti részen tele gránáttalálat érte. Egy kémény ledőlt. A támadt folt, ideiglenesen, befoldatott.

Néhány iskolapad összezúzódott. A tanítói asztalokat kiürítették, egynéhány hiányzik is. Az iskolai szekrények közül is rongálódást szenvedett egy pár. Az iskolai felszerelések (szemléltető eszközök, etc.) 100 százalékban elpusztultak. Az ablakok üvegei, sok részben, összetörettek.

Az új iskola mellett fekvő régi iskolaépület és tanítói lakás ablakai jórészt bezúzódtak.

Ugyanott a konyha és pinceajtó összetört.

Az új iskola utcafrontján levő két tanítói lakás ablakai csaknem egészen megsemmi-sültek; az igazgató tanító lakásán egy cserépkályha tönkrement.

Hiányzik az egyházi vagyonból összesen mintegy 500 méter hosszúságú kerítés.

Az iskolai segélykönyvtár, ifjúsági- és tanítói könyvtár, igazgatói irattár (okmánytár; anyakönyvi naplók) jórészt megsemmisült.

A paróchidról eltűnt a Jámbor-Alapnak egy takaréktűzhelye, a faluból ugyanannak

egy varrógépe.

A kurátorszoba felszerelését elhordták, a Wertheim szekrényt felfeszítettek, (35 pengő

volt benne). Onnan és az iskolából eltűnt kb. 15 darab szék. Hiányoznak általában kályhacsövek.

A lelkészi hivatal felszerelése részben megrongálódott (két szekrény, asztalok), részben elkallódott (székek, térképek, lámpa, telefon).

A Paróchiális könyvtár kötetei meghiányosíttattak. Nyomtatványok és írópapír kötegek eltűntek. Egy láda anyagot, elásva, megmentettünk. Így megvannak anyakönyveink, kegyszereink; úrasztali edényeink és terítőink. Megmaradt, nagyjából, az utolsó 3-4 év iratanyaga, az 1943. évi (és még néhány előző évi) számadás, az 1944. évi (és még né-

hány előző évi) adófőkönyv, az 1944. évi költségvetés. Nem látom a legújabb vagyonleltárt.

A legutóbbi egyházlátogatási jegyzőkönyvnek az 1944. évi akták közt kell lennie. Megvannak, talán hiánytalanul, a presbiteri jegyzőkönyvek és takarékkönyvek. A megmaradt holmik viszonylagos biztonságba helyeztettek.

A lelkipásztor magánkönyvtára (köztük angolnyelvű munkák) és irattára úgyszólván teljesen elpusztult. Bútorai megrongálódtak és meghiányosíttattak. Elvesztek a lelkészcsalád alsó és felső ruhái, asztal és ágyneműi, csil árjai, konyhai-, általában: házi felszerelése, éléstára; kamrája, ál atállománya. Terménye is igen erősen megdézsmáltatott. Egy kevéske ágynemű maradt meg, most még leváltható alsó- és úgyszólván 1-1 szál felső ruhánk.

Mindenünkbő1 kifoszttattunk. (A tanítócsaládok sorsa, kb. csaknem teljesen azonos.) Ruhaneműinkből kiforgatásunk jórészt Kabán történt, ahová, szüleinkhez, családomat vittem. Magunk, igen komoly elhatározással, állomáshelyünkön akartunk maradni, azonban

– 174 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

menekülő, s nálunk szálló lelkészcsaládok befolyásara végül is, mert ez volt Isten szomorú s fellebbezhetetlen rendelése, távoztunk. Szeptember 30.-án érkeztünk haza. Közben, feleségemmel, két ízben is megkíséreltem, zuhogó esős napok után, október 6.-án és 7.-én a visszatérést, sajnos azonban, már eredménytelenül. November 6.-án jöttem vissza egyedül, november 17.-én pedig családomat hoztam. Azóta, szolgálok itt ismét, nagyon sok csalódást látott szívvel..., de szeretettel, türelemmel, nem zúgolódván, Istenre tekintvén, lelkiekhez lelkieket szabván. Sőt feleségemmel együtt, ki okleveles tanítónő, tanítok is az iskolában, minthogy tanítóink közül csak egy, Fekete Józsefné maradt itthon. Két férfi tanítónk Losonczy Géza igazgató tanító és Garaguly Gyula katona volt a hadiesemények idején. Fényes Kálmán tanító és Fényes Kálmánné tanítónő Pápára távozott, míg Tájak Ilona tanítónő Székesfehérváron tartózkodik.

Az iskolai munka, póttanerőkkel, háborús mederben, folydogál. A tankönyv és irka-hiány lényeges gátja, egyéb tényezőkön kívül, az intenzív munkának. Tanít a már említetteken kívül id. Költő Gyula nyugdíjas igazgató tanító és Szigethy Mária óvónő; tanított a most már Nagykerekiben helyettes lelkészi szolgálatot teljesítő ifj. Költő Gyula, Nagyvá-

radról ide, szüleihez menekült segédlelkész, ki két novemberi vasárnapon templomi szolgálatot is végzett. A tanítás november elején kezdődött. Tüzelőanyagot az iskola fűtésére, a temető kivágott fáiból, az egyház ad. A szolgálatot teljesítő egyházi tisztviselők csonka fizetését (havi 110 pengő és családi pótlék) egyelőre a község pénztára előlegezi. Annak ellenére, hogy a lakosság anyagi kára (jószág, ruhaféle, baromfi, élelem, stb.) tetemes, és hogy az egyházi adó viszonylag gyéren folyik be, annak ellenére, hogy az egyháznak a múltból is még mindig 100.000 (egyszázezer) pengő adóssága van, újabb kára pedig kb.

300.000 (háromszázezer) pengőre tehető: megkíséreljük a lehetetlent: iskolánk jellegét mindenképpen megőrizni, s ingatlanait, javait megtartani. A magam lelkészi fizetése most pl. annyi tűzifa, amennyivel éppen egy mindenes szobában (ez a hivatali helyiség is!) kite-lelünk. Isten mindeddig el átott igével, élelemmel. Kegyelméből bizonyára ezután sem zár ki. „Ő megsebez, de be is kötöz, összezúz, de kezei meg is gyógyítanak.” (Jób könyve 5:18) Erre a gyógyító kézre vár sok-sok tépett hajlék, sok-sok vérző szív és igen sok, próbát állott magyar ekklézsia.

„A négy szelek felől jöjj elő, Lélek.” (Ezékiel 37:9)

Vagyok Főtiszteletű Püspök Uram iránt megkülönböztetett tisztelettel

Biharkeresztes, 1945. január 25.

Boda Ferenc

református lelkipásztor

– 175 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

Biharpüspöki

Mindenekelőtt engedje meg, hogy úgy a magam nevében, mint gyülekezetem nevében,

mely előtt körlevelét felolvastam, hálás szeretetünknek adjak kifejezést. Szeretném, ha éppen úgy megérezné a vezetésére bízott lelkipásztoroknak ragaszkodó szeretetét, mint ahogy mi, őrhelyünkön maradt lelkipásztorok lépten nyomon tapasztaljuk híveink részé-

ről a hálás szeretetet. S ahogy ez nekünk erőt ad a további kitartásra, úgy adjon erőt Püs-pök úrnak is az a tudat, hogy az a palástos sereg, mely vezérében nem csalódott, munkájá-

val és imádságával ott áll mögötte, immár féltő szeretettel, ragaszkodó tisztelettel.

Csernák Béla nagytiszteletű úr említette, hogy az itteni ál apotokról részletesen be-számolt, nem akarom ismétlésekkel igénybe venni drága idejét. Csak arra kérem Püspök urat, a leghatározottabban szólítasa fel Béla bátyámat, hogy ne csak a saját gyülekezetével szemben érezzen felelősséget, hanem mint egyházmegyénk szeniora, volt esperese, sőt egyházkerületi főjegyzője, vegye kezébe egyházmegyénk vezetését is. Az semmiképpen sincsen jól, hogy az, akire ma segélyt, útmutatást váróan sok-sok gyülekezet néz, annyira beletemetkezzen gyülekezetébe, hogy, amint hallom, heti 18 val ásórát is tartott (ugyanakkor, midőn elmenekült, de visszatért val ásoktatóinak szolgálatát állítólag elhárította!) egyetemes ügyekkel való foglalkozásra fizikai ideje se maradhasson. Lelkiismeretét pedig azzal nyugtatja meg, hogy az egyházmegyének törvényes esperese állítólag már december 3.-án hazatért Kisujjszál ásról. S még csak meg sem kísérelte, hogy e hír valódiságáról meggyőződést szerezzen!

Főtiszteletű Úr körlevele volt az első vigasztaló és bátorító szó, melyet az őrállók és pásztorok megkaptak. Ha ugyan eljutott mindenhová. Hozzám például csak december

29.-én jutott el! Mily égető nagy szükségünk volt reá, arról levelemet átadó Kiss László tanító tud részletes felvilágosítást adni, kit a gyülekezet nem akart befogadni. Hát még milyen bajok lehetnek ott, ahol teljesen gazdátlanul maradt a népünk. Pedig a Debrecen környéki bajokon túl, itt még egy óriási veszedelem réme is fenyeget bennünket: ismét a trianoni határ árnyékában élünk s bár a soviniszta román csendőrséget, mely közel két hétig sanyargatta a magyarságot (Székely Ernő lelkipásztor testvérem az ablakon át menekült el, kurátorát állítólag agyonverték, mácsai véreinket mind egy szálig kikergették falujukból stb.) egy nagyúri gesztus visszaparancsolta: a trianoni határ máris megvan s mi, mint senki-földje, úgy látom, politikai mézesmadzaggá váltunk. S hogy teljes legyen a szerencsétlenségünk, a jó Isten egy olyan vak tanügyi igazgatóval vert meg, aki nemcsak Istenországával szemben érzéketlen, amin nem is csodálkozhatunk, hiszen a veje református lelkész, másik leánya pedig theologiát tanult, hanem a magyarság itteni legelemibb életérdekével szemben is. Mert ha igaz az, amit szentül hiszek, hogy az egyetemes magyarság sorsa a jövendőben azon fog megfordulni, milyen mértékben tudják az egyházak az ifjúságot nevelni, vagy nevelésére befolyást gyakorolni, százszorosan igaz itt, ahol egy más szellemű ideológia mellett, esetleg még egy más nacionalizmussal is meg kell küzdenünk. S ez a régi magyar ál am-mindenhatóság eszméjétől megkergült, vagy mögötte álló ismeretlen erőket szolgailag kiszolgáló együgyű Deák, ahelyett hogy mindem erejével

– 176 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

és tekintélyével segítené, támogatná a felekezeti iskolákat, gáncsolja és akadályozza őket.

Milyen nagy szükség volna reá, hogyha törvényes esperesünk ismeretlen körülmények miatt képtelen erre, legalább Csernák Béla nagytiszteletű úr, kit Deák úr amúgy is esperesünknek tud és tisztel, mint a körzetébe tartozó református iskolák közvetlen főhatósága a körmére nézzen. Biharpüspöki ki tudta védeni, legalábbis egyelőre támadását, de mi lehet a többi gyülekezetekben? Mi lesz velünk, ha az iskoláink és tanítóink sorsát itt központilag senki sem tartja számon? Püspök Úr messze van, s a jó Isten ne adja, hogy máról holnapra még messzebb kerüljön tőlünk.

Addig is, míg a körlevélben elrendelt részletes jelentést egyházközségem helyzetéről és veszteségeiről elkészíthetem, itt is megemlítem, amit múlt hó 12.-én a püspöki hivatalnak címzett levelemben röviden már jelentettem: a tornyunk leégett, templomunk fedele összeromboltatott, de már kijavítottuk, egyéb egyházi épületeink kisebb nagyobb károkat szenvedtek. A lelkészi iroda sértetlen maradt a benne és alatta őrzött ingóságokkal, kegy-szerekkel együtt. A gyülekezetnek 11 erőszakos halál al elköltözött áldozata volt. Temetés, keresztelés, istentiszteletek megtartattak. Tisztviselők közül egyedül lelkész maradt a he-lyén. De már a családomról nem tudok semmit. Az elmenekült tanítók közül Kiss László és Szőke Ilona visszatért, a többi háromról és családjaikról nem tudunk semmi bizonyosat. A tanítás iskolánkban zavartalanul folyik. A templomlátogatók száma átlagosan jóval több, mint ittlétem óta bármikor is volt.

Végezetül tisztelettel jelentem be, hogy ha a jó Isten éltet s addig más baj nem fog érni, a közel jövőben útnak kívánok indulni, hogy családomat felkeressem. Presbitériumunk erre a célra két-három heti szabadságot engedélyezett. Távollétem ideje alatt Kiss László tanító fog helyettesíteni. A vasárnapi istentiszteletek tartását Paksy Kiss Sándor és Bittó Zoltán váradi val ásoktató lelkészek vál alták el.

Hiszem, hogy a jó Isten meg fog tartani az utamon is, mint ahogy velem volt halálos veszedelmek között, de ha máskép végezne felőlem, vagy azokkal kell megosztanom sorsomat, akiket errefelé ismeretlen cél al azért fognak össze, mert nevük után ítélve őseik nem a vereckei hágón át léptek e vérrel itatott földre, kérem, őrizzen meg jó emlékezetében s árván maradt családomat, ha még megvan, vegye pártfogásába.

A jó Isten áldja meg és őrizze meg Püspök Urat!

Tiszteletteljes szeretettel köszönti, készséges híve

Biharpüspöki, 1945. január 3.

Orth Imre

Szeptember 20. után mar nagyon feszült volt a hangulat. A dél felől menekülők szörnyű-

ségek elbeszélésével izgattak a kedélyeket. Az egyház tisztviselői közül Herczegh Kálmán igazgató tanító, ki leányait és Saszet Győző levita-tanító, ki fiait féltette, elhatározták, hogy a község vezető jegyzőjével Vigvári Mihál yal együtt elmenekülnek. Szeptember 25.-en indultak útnak. 27.-én az oroszok délről támadva, elfoglalták Nagyvárad egy részét.

A magyar és német katonaság egyes osztagai fejvesztetten menekültek. A parókia udvará-

– 177 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

ra beszál ásolt három szekér legénysége, felhasználva a lelkészcsaládnak a légiriadó alatt a légvédelmi pincében való tartózkodását, kifosztotta a lelkészlakást. A gyanúsítottakat, kik szekereikkel a Várad felől hármas oszlopban visszavonuló járművek közé nem tudtak befurakodni, a tábori csendőrség visszahozta s az elvitt tárgyak (a lelkészcsaládnak szinte összes ruhái, élelmiszer, kerékpár, értéktárgy stb.) néhány ezüstpénz, óra és apró fehérnemű kivételével mind előkerültek. Lelkész közbenjárására a hadbíró százados megengedte a felvett jegyzőkönyv megsemmisítését. Más polgári házak is jártak hasonlóan. Míg a katonák egy része becsülettel küzdött és életét áldozta, más része a becstelenség alkalmát kereste. A szökevények száma egyre nőtt. A zűrzavart a civil lakosság egy része is fosztogatásra használta fel. A lepecsételt zsidólakásokat és az elmenekült tisztviselők házait feltörték. Estére a front megszilárdult s néhány nap múlva visszaérkezett a magyar kirá-

lyi csendőrség is, az elmenekült ál ami tisztviselőket pedig visszaparancsoltak. Visszatért Herczegh Kálmán és Saszet Gyözö is, felvette illetményeit, de a szörnyű hírek hatása alatt, melyeket az oroszok által megrohant, de aztán közvetlenül visszafoglalt Harsány, Zsadány és Nagyszalonta vidéken hivatalos körutat tett hadtest-lelkész inkább eltúlzott mint csökkentett, ismét elmenekültek. A gyermekbecstelenítésekről érkezett hírek hátasa alatt lelkész is elhatározta, hogy biztonságba helyezi családját. Október 4.-én Lovadi Lajos egyházgondnok levente fia, két menekítés céljából befogott, törzskönyvezett kancával elindult velük Tiszafegyvernekre. Kiss László tanító már előbb, szeptember 30.-án, alkalmi vagonhoz jutva, apró gyermekeivel, feleségével s édesanyjával együtt, öccse Debrecen melletti tanyájára költözött. Lelkész nem távozott el a községből.

Október 10.-én délután néhány orosz tank jelent meg a bihari vasúti töltésen túl és belőtt a faluba. Az itt állomásozó német tisztek azt a felvilágosítást adták, hogy a Debrecen térségben körül zárt és megsemmisített orosz erők néhány harckocsija tévedt erre, kettőt már is kilőttek közülük. 11.-én, szerdán fél 5-kor Scholz német és Karola magyar alezredes vezetésével a németek megkezdték a falu kiürítését. Az oroszok nagy erővel támadhattak, mert 2-3 órán keresztül szünet nélkül ropogtak a fegyverek es robbantak az aknák. Fél hétkor kigyul adt a torony és kb.15 méteres szép, barokk-stilü fedélszerkeze-te, lépcsőzete az órával együtt teljesen leégett. A harangokat a falba épített vastraverzek megmentették.

Reggelre beteljesedett Biharpüspöki község tragédiája. A lakosságnak a többi köz-ségekhez viszonyítva szokatlanul nagy anyagi (pl. az augusztusban nyilvántartott 1400

sertésből novemberben 74-et találtak az esküdtek) és erkölcsi veszteségei főképp három okra vezethetők vissza:

A községet súlyos harcok között foglalták el az oroszok és ezután több napon át lőttek agyúval majd bombáztak a németek. A tulajdonképpeni front tehát meglehetős hosszú ideig volt nálunk.

A lakosság alig néhány családot kivéve, nagyrészt már a bevonulás előtt, a bombázá-

sok ellen is biztonságot ígérő pincékbe menekült. Az ellenál ás miatt amúgy is felbőszült orosz katonaság, kiknek nagyrésze kozák volt, senkit sem tálalt a házakban s joggal hi-hette, hogy e községben mindenki ellensége. Törni-zúzni kezdte tehát a lakatlannak vélt lakásokat, erre a lakosság még kevésbé mert előbújni.

– 178 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

A pincékben sok bor volt felhalmozva s ennek következtében sok volt még na-

pok múlva is a részeg katona. Asszonyokat a férjeik, leányokat a szüleik szemeláttá-

ra becstelenítettek meg. Az egyik utcában szabályos bordélyházat nyitottak, ahová a pincékből hurcolták a szemmel vagy tapogatással kiválasztottakat, s használták őket végkimerülésökig. Csáki Lajos 59 éves atyánkfia felesége védelmében halt meg. Nemi erőszakoskodás áldozata lett N.N. 27 és N.N. 65 éves asszony. Jellemző a katonák ré-

szegségére, hogy az egészen öreg asszonyokat sem kíméltek s áldozataik között 84 éves matróna is szerepel.

Az erőszaktól csak azok a nők menekültek meg, akik heteken át földalatti üregek-

ben, vagy más rejtekhelyeken bujdokoltak, vagy ahová magasabb rangú tisztek voltak beszál ásolva. Sajnos a lakosság heteken keresztül nem érintkezett egymással s csak lassan jött reá, hogy a tisztikarnál védelmet kereshet és találhat. Egyes házaknál, így a lelkészlakon is, heteken át több család lakott s nem egyszer 15-20 leány talált menedéket.

A község református val ású polgári áldozatai a fentieken kívül Ökrös József 12 éves tanuló, ki egy eldobott magyar gránáttal játszadozott, Simon Imre 14 éves diák, kit egy német katona lőtt főbe, Szeghalmi József 71 éves gazdát 45 éves József fiával együtt azért lőtték főbe, mert igazolatlanul 2 zsidó munkaszolgálatost és egy magyar katonát találtak náluk. Papp Lajost (74) a feleségével együtt német ágyúgolyó ölte meg, Gombkötő Sándor (50) ismeretlen körülmények között, Sütő Lajos 70 éves vagyona védelmében halt meg s valószínűleg ily körülmények között lőtték meg Szabó József (48) és Sipos József (50) éves kereskedőket is.

A lakosság élet és vagyonbiztonsága nem sokkal javult a román csendőrség meg-

érkezése után sem, legfeljebb az elhagyott civil házak polgári egyének általi fosztogatá-

sa szűnt meg. Másfelől a csendőrség úgy a maga szükségletére, mint váradi ismeretlen szükségletekre, maga is rekvirálni kezdett. Nagyon nagy terhet jelentett a lakosság szá-

mára a Nagyvárad-őssi híd építése is, ahol közel két hétig minden elismerés nélkül a csendőrség túlbuzgósága miatt éjjel-nappal 100-150 biharpüspöki-i férfi dolgozott.

A román csendőrőrmester, miután lelkipásztort felszólította, hogy 24 órán belül

hagyja el a községet, mert különben lelövi, afeletti mérgében, hogy az nem ijedt meg fenyegetésétől (Vigvári Mihály főjegyzőt, ki amikor az ál ami tisztviselőket visszaren-delték visszajött és itt is maradt, sikerült most ily módon elkergetnie a faluból) a lelkészt szintén elhajtotta szakadó esőben, éjjeli hídépítő robotra. A kegyelmes Isten azonban ezt a munkát is a lelkész és ügye javára fordította, mert a robotosok maguk között látva pásztorukat, még jobban összeforrtak vele.

Kétségtelen, hogy a lelkésznek őrhelyén való megmaradása úgy lelki pásztornak,

mint az egyháznak tekintélyét nagyon megnövelte és nagyon sok embert megerősített hitében. A német propaganda oly alaposan és maradéktalanul elhitette az emberekkel, hogy Oroszországban nincsen egyház és felakasztják a papokat, hogy népünk megérezte, hogy valóban az a lelkész maradt őrhelyén, aki még az akasztásra is felkészült, ha pedig felkészült reá, akkor feltétlenül érdemes Krisztusban hinnie. Lelkipásztor már októ-

ber 13.-án orosz tiszti bizottságot vezetett a meggyilkolt Erőss Zsigmondné teteméhez, 15.-en prédikált a templomban s általában szabadon temette a halottakat, legnagyobb-

– 179 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

részt a kertekbe s szabadon járt az utcákon már akkor is, amidőn a lakosság nagyrésze a kertek végében elhúzódó pincékből még a lakásásig sem volt hajlandó elmenni. Egy-egy ilyen pincében néha 15-20 család is tartózkodott s ezeknek nagy vigasztalására szolgált, ha lelkész közöttük megjelent. Személyileg lelkész, nem számítva apróbb incidenseket és a német ágyúgolyókat és bombákat, melyek 30-100 méterre hullottak napokon át a paró-

kiától, könnyen végzetessé válható helyzetben csak akkor volt, amidőn a lakosság segít-ségével keresztyéni végtisztességgel kívánta eltemetni a legelőn talált mintegy 35 magyar 4 német katonát s ebben egy tiszt megakadályozta, ki a szóváltás hevében a tömegsírba akarta dobatni a papot.

Október 29.-én már harangszó hívta a gyülekezetet a templomba. Az Úri szent va-

csora december 3.-án szolgáltatott ki, ugyancsak kiszolgáltatott karácsonykor is. A templomlátogatók száma egyre szaporodott s általában az évszaknak ezelőtt megfelelt átlagos számot háromszorosan is felülmúlja. A presbitérium a veszedelem után először december 10.-én tartott gyűlést, melyen lelkipásztor részletesen beszámolt az egyház ál apotáról, s az iskolára vonatkozólag, melyet a nagyváradi Tanügyi Igazgatóság meg nem értése nagy veszél yel fenyegetett, kimondotta, hogy a felekezeti oktatást ha kell minden néven kezelt tőkepénzének vagy jövedelmének feláldozása árán is, addig, míg törvényes ál apotok nem következnek be, feltétlenül fenntartja. Az iskola december 4.-én nyílt meg. Egyelőre Szőke Ilona református tanítónő és az ál ami tanerők, valamint lelkész tanítottak. Majd Bazsó Ilona okleveles református tanítónő is, kit lelkész presbitérium felhatalmazása alapján állított munkába, akit december 17.-én presbitérium meg is választott. December 14.-én hazaérkezett Debrecenből Kiss László tanító, s azóta három tanteremben rendszeresen folyik a tanítás, úgyhogy Kiss László és Szőke Ilona összevont osztályokban nagy buzgósággal közel 80-80 gyermeket tanítanak. Bazsó Ilona tanítványainak száma is 48.

A három tanerő 194 református gyermeket oktat.

Anyagi károk

Egyházunk anyagiakban a következő károkat szenvedte:

Épületek

A toronynak csak a puszta négy fala maradt meg.

Lakhatatlanná vált a telitalálatot kapott 149. helyrajzi szám alatti tanítói lakás.

A templom összes ablakai (455 Pengő) betörtek, többhelyt megrongálódott a falazat, a fedélszerkezet megbomlott, cserepek nagyrésze összetört, a kistemplomi mennyezet egy része beomlott.

A fiúiskola összes ablakai betörtek a belső ablakok a bombázás elől a pincébe menekíttettek s ott megmaradtak. Nagyobb renoválásra szorul az egész épület, a melléképülete pedig teljesen elpusztult.

Lelkészlak, rektorilak, leányiskolai épület, szeretetház épületkárai jelentéktelenek.

– 180 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

Ingóságok

A templomban vandál kezek széjjelverték az orgonát, összeszakították a szószéki és papszéki terítőket.

A toronyban elpusztult a régi, de jó toronyóra.

A lelkészlakon az elásott úrasztali kendők közül négy régi, értékes kendő összepené-

szedett.

Az iskolákban

A leányiskolában lényegesebb kár nincs. A fiúiskola és a rektori laknál levő nagy iskola összes személtető taneszközei, továbbá egy tábla s néhány pad, valamint az anyakönyvek nagyrésze elveszett, a beszál ásolt katonaság vagy feltüzelte, vagy széjjelhordta, feldúlta. Elpusztult a fiúiskola padlására menekített két mozigép is egy diapozitív s egy episzkóp vetítőgép melynek beszerzési ára 600 Pengő volt, de most jóval többet érhetett és az Ifjúsági Egyletben elhelyezett népkönyvtár háromnegyed részben, valamint a rektori lakban levő tanítói könyvtár is fele részben.

Az egyházgondnok kezelésében levő s az egyház tulajdonát képező hordókból 2 ve-

szett el.

Jövedelmi károk

Az egyház micskei földbérletének tengeri vetése csekély kivételtől eltekintve a harcok alatt megsemmisült.

Elpusztult 80 liter bor, s az 1944. évi szőlőtermés teljesen.

Az együttes kezelésbe adott és az 1944-ik esztendőre kivetett egyházi adóból a politikai község a mai napig egy fillért sem folyósított.

Tisztviselők

Orth Imre lelkész családjáról még nem tudunk semmit. Lakásából rádiót, kerékpárt, ruhaféléket, órát stb. udvaráról hízót, terményt, baromfit vettek igénybe.

Herczegh Kálmán igazgató-kántortanító elmenekült családjával együtt előbb Balmaz-

újvárosra, majd később állítólag Gödöllőn és Vácott látták. Nem tudunk róluk semmit.

Bútorainak és ingóságainak legnagyobb részét megbízása alapján Albert Etus volt szolgá-

lója és annak családja vette őrizetébe. A lakásba maradt néhány bútorát összetörték.

Saszet Győző levita segédlelkész, tanító, fiaival előbb Balmazújvárosra, majd onnan ismeretlen helyre menekült. Felesége kis leányával Érhatvanba ment. Lakását Szilagyi Erzsé-

bet Hegyközszáldobágyra való cselédlányára bízta, ki több mindent hazahordott falujába.

Bútorainak legnagyobb részét összetörték, ingóságait, terményeit stb. ellopták. Vesztesé-

géről csak ő adhatna pontos számot.

Kiss László tanító a veszedelmet családjával együtt öccse Debrecen melletti tanyáján és Debrecenben vészelte át. December 14.-én jelentkezett újból szolgálattételre. Megbí-

zottja távollétében Lajos Béla biharpüspöki 151. helyrajzi szám alatti lakos volt, ki a bú-

torokat 70 %-ban megmentette. Elveszett a konyhaberendezés (edények, evőeszközök) és a magánkönyvtára nagy részben, aztán 8 mázsa búza, 20 mázsa csöves tengeri 2 mázsa árpa, melyet a felelőtlen civil lakosság hordott el a telitalálatot kapott lakatlan házból.

A ruhaneműeket magukkal vitték Debrecenbe. Azok nagy része ott el is pusztult. Családja hazaköltöztetése most folyik.

– 181 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

Szőke Ilona a harcokat Nagyváradon élte át. Amikor a helyzet kissé javult hazatért.

December elején ő volt az első, aki szolgálattételre jelentkezett. Ruhaneműi csaknem teljesen elpusztultak.

Iklódi Ilona Dunántúlra menekült. Mindenét elvitte magával. Nem tudunk róla sem.

Az egyháztagokat ért veszteségek példájául hadd ál jon itt Lovadi Lajos egyházgondnok, 25 holdon gazdálkodó kisgazda vesztesége:

Fia két törzskönyvezett kancával elmenekült, nem tud róla semmit. Veje katona volt, arró1 sem tud.

Anyagi veszteségei:

2 csikó (összes) 1 kétéves, 1 egyéves, 1 tehén, 4 darab. (összes) hízó, 20 darab kacsa, 30 darab baromfi, 20 mázsa árpa, 18 mázsa zab, 4 zsák liszt, 70 mázsa széna, 6 hektóliter bor, több hordó, a ruha es ágynemű 80 %-a, s az edények nagyrészben. 1 es fél hold szőlő

termése s a tengeri, burgonyatermes fele. 4000 Pengő készpénz.

Mindamellett ál andóan otthon tartózkodott, s még másokra is gondja volt. Néha 50

személy is tartózkodott nála, kik lakásán találtak védelmet.

Az egyházközség hasonló arányú nagy anyagi vesztesége mellett a jószághiány és a jövő évi kenyér gondja az, mely legjobban sújtja a lakosságot. A jószágállomány legnagyobb részét erőszakkal elmenekítették, a folytonos bombázás és az egyre közeledő harcok miatt a lakosság nem tudott ősszel elegendő területet bevetni s már is sok az el átatlan.

A bizonytalan jövő sötét árnyékától remegő lelkek az igében keresik a vigasztalást, s ősi templomunkban bizakodva zengi az ének:

„Ha a nehéz időkben elcsügged a szívem,

Vigasztalást igédben, Uram, Te adj nekem!

Ha kétség közt hányódom és mentségre nincs módom,

Te tarts meg, Istenem !!...” 263. dicséret, 2. vers

„Boldog ember az, aki a kísértésben kitart, mert minekutána megpróbáltatott, elveszi az életnek koronáját, amit az Úr ígért az őt szeretőknek.” Jakab: 1:12

Biharpüspöki, 1945. január 15.

Kiss László

egyházjegyző

református igazgató tanító

Lovadi Lajos

egyházgondnok

Orth Imre s.k.

református lelkipásztor

– 182 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

Isten iránti hálával jelentem, hogy szabadságomról 17 napi távollét után egészségesen ha-zaérkeztem. Családomat Nagyszékely községben (Tolna vármegye) megtaláltam. Sajnos a front akkori közelsége és közlekedési nehézségek miatt nem hozhattam haza őket. (Feleségem e hó végére vár kisbabát.) Sokat kellett gyalogolnom, orosz autókra is felkapasz-kodtam, sokszor forogtam életveszedelemben, de a jó Isten mindig velem volt. Hazafele Szabadkán (ahol már szerbek az urak), Szegeden és Temesváron át jöttem. A gyülekezetemben, hál Istennek jelenleg nagyobb baj nincsen. Egyházmegyénk azonban még mindig nincsen. Legalábbis eddig még egyetlenegy sor írást sem kapott hivatalom az Esperes úrtól. Csernák nagytiszteletű úr említette volt, hogy Neki írt már az esperes úr a választói névjegyzékek elkészítése ügyében, de az e tárgyban ígért körlevél sem érkezett még meg.

Ugyancsak Tőle hallottam, hogy Vadai Béla esperes urat és segédlelkészt beszállították Nagyváradra, de egy vagy két nap múlva szabadon engedték. Személyesen még ő sem

találkozott vele. Ki tudja, milyen nehézségei lehetnek.

A jó Isten óvja és áldja meg Püspök Urat!

Biharpüspöki, 1945. február 5.

Orth Imre

lelkipásztor

p.s. Hazatérőben hallottam, hogy a biharmegyei internált lelkészeket a román hatóságok hazaengedték a bánságiak azonban még fogva vannak. Erről Debreczeni I. bizonyára be-számolt.

Bojt

Alulírott, Csávás Sándor lelkipásztor, Varga Lászlóné Lázár Gizel a tanítónő, K. Pető Lajos egyházközségi gondnok, valamint a presbitériumnak katonai szolgálatot nem teljesítő

tagjai mindnyájan, a hadi események ideje alatt ál andóan idehaza voltak, helyüket nem hagyták el.

Az egyházközség emberáldozata ez idő alatt, egy és pedig Nagy Béla községi vezetőjegyző, aki félreértés áldozata lett.

Az egyházközség anyagi veszteségei:

Az orgona-díszsípjai, melyeket a román katonák szedtek ki és vittek el.

4 darab úrasztali terítéshez használt kisebb-nagyobb abrosz, melyeket szintén elvittek a községből.

A szószéktakaró, melyet leszakítottak.

Az Iskolában az iskolai szertár teljesen leltárával együtt megsemmisült, a tanítói, ifjúsági és segélykönyvtár, valamint az ugyanott volt leányegyleti és ifjúsági könyvtár, ezeket leltárakkal és könyvtárkatalógussal együtt meggyújtották. Régi osztálykönyvek közül több meg van.

– 183 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

Iskolák, tanítói lakások kályhái, takaréktűzhelyei, zárai megrongálódtak, összetörettek, ablakai betörettek, kerítés deszkái tüzeltettek.

Lelkészi hivatalban semmi kár nem történt, sem levéltárban, sem anyakönyvekben,

sem úrasztalai edényekben, azok teljes épségben és hiánytalanul megmaradtak.

Istentiszteletet október 15., 22. és 29.-én nem tarthattunk, mert harangozni nem volt szabad, viszont a hívek csak a harangról tudták volna meg az istentisztelet tartását, bár nem igen mertek volna feljönni.

November 5.-én tartottunk istentiszteletet, azóta pedig ál andóan. A november 5.-i istentiszteleten a hívek szép számmal vettek részt, hálát adni a Mindenhatónak megtartó kegyelméért, különösen a nők, akiknek a ruházatuk inkább megmaradt.

Október 15.-én megkérdezte alulírott lelkipásztor az itt levő román őrnagyot, hogy tarthat-é istentiszteletet, az az engedélyt meg is adta, de harangozni nem lehetett, mert az a katonaság riadóját jelentette volna, viszont másként a híveket egybehozni nem lehetett, de nem is jöttek volna össze, mert a nők elrejtőztek, a férfiak pedig az otthonukat őrizték.

Október 29.-én egy orosz kapitány, ki lelkipásztornál lakott, mondotta, hogy lelkipásztor tartson istentiszteletet, de miután harangozni nem lehetett és a fenti okok fentállottak, akkor sem tarthattunk.

Végül november 2.-án a járási orosz csendőr-parancsnok a harangozást engedélyezte, s ugyanakkor istentisztelet tartását mindennap elrendelte, amelyet teljesítünk is, ugyancsak az iskola megnyitását, november 6.-án.

Az iskolát november 7.-én meg is kezdtük. Az iskolában előbb Varga Lászlóné taní-

tónő, utóbb pedig a vármegyei tanfelügyelő kinevezése folytán Nagy Adél érettségizett, kisegítőtanerővel együtt látják el a tanítást. Szeptember hónapban a királyi tanfelügyelő

engedélye folytán, mint kisegítő működött iskolánkban Bokor Sándor nagyváradi val-lástanárnak nagyváradi ál . iskolai tanítónő felesége, akik a bombázás miatt jöttek köz-ségünkbe, innen azonban 1944. szeptember 30.-án előbb Törökszentmiklósra, onnan

pedig egy hét múlva Budapestre mentek.

Az újbori úrvacsoraosztást nem tarthattuk meg. Ellenben a karácsonykor osztottunk úrvacsorát.

Lelkipásztor, tanítónő, gondnok, presbiterek és egyházközség csaknem minden tag-

ja „nem szeretem napokat látott”, de mindenki elmondhatja azt is, hogy velünk volt a megsegítő Ur Isten. Az egyének átélt napjai megörökítésének, illetve papírra vetésének az idejét ma még alkalmatlannak látjuk, azoknak egybegyűjtése azonban folyamatban vannak.

Istentisztelet tartása, iskola munkája november 5., illetve 7.-től zavartalanul folyik, melyért Istené legyen a dicsőség! Utóbbihoz a tüzelőanyag biztosíttatott. Orgona kijaví-

tása, úrasztali terítők pótlása jobb időkre vár.

Az egyházközség két tanítója: D. Nagy László és Garzó Sándor katonai szolgálatot teljesítenek, az előbbi állítólag orosz fogságba karült 1944 tavaszán, katonai szolgálatot teljesítenek a presbiterek közül: Csarkó Vince és Kovács Pál presbiterek.

Az egyházközségben a normális ál apot, az adózás kivételével, helyreállott. Az egyháznak pénz vagyona a helybeli Hitelszövetkezetnél és a Postatakarékpénztárnál 1evő

– 184 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

betétek, amelyek sorsának jobbrafordulásáig kissé nehéz a helyzet, de adószedést egyelő-

re nem kíván az egyház eszközöltetni.

Bojt, 1945. január 16.

Csávás Sándor

lelkipásztor

4300/1944. számú rendelet 4. pontjában foglaltakra mély tisztelettel jelentem, hogy a hozzám legközelebbi nagykerekii gyülekezet részéről a községi jegyző és bíró urak az egyház-község gondnokának nevében is november 20.-án Biharkeresztesen megkértek arra, hogy menjek át Nagykerekibe istentiszteletet tartani. Én, mint Nagykerekihez legközelebb levő, de amellett a környéken egyedül itthon maradt lelkész, természetesen készséggel vál altam a szolgálatot csak azt kértem, hogy valami járművet (mindegy, ha tehén-szekér) küldjenek értem, mert a rossz (földút) út miatt gyalog nem tudok átmenni.

Miután azonban Dózsa Ernő maturandus a vasárnapi szószéki szolgálatot az Ágen-

dából egy-egy imádság felolvasásával így el átta, csak karácsony másodnapján mentem át, miután kocsit küldtek értem és végeztem a szószéki szolgálatot és osztottam úrvacsorát.

Ugyanakkor az egyház gondnokával közöltem azt is, hogy bármikor készséggel me-

gyek úgy az istentisztelet megtartásával, mint bármily más funkció el átására (temetés, esketés, keresztelés), csak előzőleg a küldönccel tudassák, hátha nálunk is ugyanakkor temetés van. Közöltem, hogy Hegedüs Kálmán lelkipásztor-testvérem hazaérkezéséig, akit máskor is akadályoztatásakor temetések alkalmával többször helyettesítettem, mint legközelebbi lelkipásztor a fenti funkciókat el átom, s ha javul az idő gyalog is átmegyek, de most a nagy sár miatt, miután a szívem rossz, gyalog nem tudok kétszer, 5-5 vagyis, jövet-menet 10 km-t megtenni.

Most azonban, miután Költő Gyula volt nagyváradi segédlelkészt Nagykerekibe he-

lyettes lelkészül kiméltóztatott rendelni ez a kötelességem megszűnt. Viszont a környező

egyházmegyei egyházközségekben: Biharkeresztes, Váncsod van lelkipásztor, Nagykerekiben pedig helyettes lelkész, így beszolgálási kötelesség reám nem hárul, mert a lelkipásztor nélkül levő Kis és Nagyszántó, Nagykerekiből, Ártánd és Told pedig Biharkeresztesről könnyen el átható.

Bojt, 1945. január 16.

Csávás Sándor

lelkipásztor

– 185 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

Bors

Körrendeletre a borsi református egyház jelenlegi ál apotáról a következőkben számolok be: Családommal együtt szolgálati helyemen maradtam, de itt maradt egész gyülekezetem is.

Bízva a nagykegyelmű Istenben, igaz, hogy lelkiekben úgy, mint anyagiakban, rengeteg kárt szenvedtük, de mégis ál hatatosan átéltük a súlyos próbáknak égető tüzét.

A községünk utcáin két napig tartó harcnak négy polgári halálos áldozata van. 16 család maradt hajléktalan, akiknek otthonuk teljesen a tűz martaléka lett. Legkeservesebb vesztesé-

günk azonban templomunknak teljes leégése. Tisztán csak a téglafalak meredeznek siralmas ál apotban az égnek. Nagy értékű orgonánk, művészi szószékünk, valamint az úrasztala, te-rítőkkel keresztelőmedencével együtt, semmivé lett. A lelkészi hivatalban levő terítők közül két legszebbet elraboltak. Irattárunk nem a tűznek, de a katonák garázdálkodásának legnagyobb részt áldozata lett. Anyakönyveink azonban csodálatosképen épségben maradtak.

A lelkészilak ellenséges golyók becsapódása következtében annyira megrongálódott, hogy ma már csak a konyha és egy szoba lakható. Iskolánkat is érte találat, azt azonban ma már rendbe hoztuk. Tanítást azonban ez idő szerint még benne nem tarthatunk, de néhány nap múlva kisebb kőművesi munkálatok elvégzése után már használatba vesszük. Tanítónk, Bitay György, mint katona, családjával együtt elmenekült. Gyermekeink oktatását december 1. óta az ál ami iskola tantermében magam végzem. Ugyanitt tartunk istentiszteleteket is.

Istentiszteleteket és iskoláinkban a hitoktatást zavartalanul végezzük.

Ami közigazgatási járulékainkat illeti, ha Isten éltet és megsegít bennünket, mint a múltban ezután is pontosan és hiánytalanul be fogjuk fizetni. Hátralékunk sohasem volt és ezután sem lesz. Ez idő szerint azonban nagyon szegények vagyunk. Alig-alig van meg mindennapi kenyerünk.

A kisszántói egyházról jelentem:

Az egyház sem épületekben, sem egyéb anyagiakban veszteséget nem szenvedett. Irattá-

ra, anyakönyvei rendben vannak. Lelkésze, tanítója elmenekült. Az iskolás gyermekek mind az ál ami iskolába járnak, mivel felekezeti tanítót nem kaptunk. Megnyugtató azonban az, hogy Nagy Zoltán ifj. ál ami tanító hitünknek igen buzgó cselédje, nevel és tanít hitünk rend-je szerint. A gyülekezet tagjai sem szenvedtek kárt, s jelenlétemkor ígérték is, hogy híven és buzgón ki fognak tartani ősi hitval ásukban. Ezt a gyülekezetet, amíg új lelkésze lehet gondjaimba vettem.

Sajnálom azonban, hogy Nagyszántóra, amelyik szintén lelkész nélkül van, eljutni a legjobb akaratom mellett sem tudtam. E mulasztás a fennálló hadiál apotban keresendő.

Többízben szolgáltam még a szentjánosi gyülekezetben, ma azonban már ennek a gyü-

lekezetnek van pásztora.

Bors, 1945. január 26.

Dohi Árpád

református lelkész

– 186 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

Csökmő

Mint mindenütt az országban, úgy Csökmő községnek is kijutott azokból a nehéz,

megpróbáltatásteljes napokból, mely 1944 őszén szakadt reánk.

A magyar hadvezetőség azon intézkedése, mely 18-42 éves nem katonaviselt férfiakat a Tisza-vonalra rendelt, arra a következtetésre adott okot, hogy a fegyveres csapatok ott akarják felvenni az előre nyomuló orosz csapatokkal a harcot. Eddig a polgári lakosság nyugodtan, hidegvérrel vette tudomásul hadi eseményeket. A fenti intézkedés azonban nagyon felkavarta a békés életet. Ettől kezdve az események gyors egymásutánban köve-tik egymást. A közigazgatást felsőbb parancsra Dunántúlra irányítják, s ez csak fokozza a fejetlenséget. Az orosz tüzérség szeptember 25-én már Nagyszalontát lőtte. Az ágyú-

dörgés napról-napra közelebbről hal atszik. Szeptember 26-ra virradóra a közigazgatás parancsot kap a menekülésre. A tisztviselőket, egyháziakat is, olyan igazolvánnyal látják el, mely szerint a hadi események kényszerítő hatására felsőbb parancs folytán hagyta el lakóhelyét. Ezen a napon menekül el az értelmiség nagyobb része: Andó Ferenc lelkész, a községi főjegyző, a körorvos, Bede Géza igazgató tanító stb. Bakos Kálmán tanító szintén ezen a napon vonul be katonának. Szeptember 30.-án 2 orosz tank fut be Ujiráz község felől, de a falu szélén a németek kilövik. Ez az esemény olyan pánikot okoz a faluban, hogy a lakosság egy része felvesztetten menekül ki a határba, kukoricatáblákba.

Utána egy hétig viszonylagos csend van a községben. A hul ámzó harcok során sikerült az orosz csapatokat némileg visszanyomni. A közigazgatási tisztviselők parancsot kaptak, hogy hivatalukat foglalják el. Haza érkezik a község főjegyzője. Andó Ferenc lelkész, miután leányát Gödöllőn lakó sógoránál biztonságba helyezte, október 5.-én feleségével szintén hazaérkezik. Másnap reggel az oroszok annyira előre törtek, hogy a községet néhány km-re megközelítették, Andó Ferenc lelkész feleségével, s a községi főjegyző is-mét menekülni kénytelen. Október 8. aránylag csendben telik el. 9.-én az orosz tüzérség lövi a községet. Több találatot kap a torony keleti sarka. A német csapatok kivonulnak, s utána ők veszik tűz alá a falut. Megsérül a templom s a torony kupolája olyan szerencsétlen találatot kap, hogy az egyik harangot darabokra tépi, a másikat átlyuggasztja.

Minden élet megszűnik a faluban. Az emberek ösztönszerűleg biztonságosabb helyekre, pincékbe húzódnak, s ott várják az események alakulását. Október 10.-én vonulnak be az orosz csapatok a községbe s innen nagy lendülettel nyomulnak előre. 2 hétig tart a csapatok átvonulása. Ezekben a napokban igen sok anyagi kár éri a lakosságot, de a rablások és fosztogatások, a nők bántalmazása korántsem fajul el annyira, mint sok helyen történt. Annál megdöbbentőbb azonban a lakosság egy részének a viselkedése. Nyíltan, nappal fosztogatják a menekültek, vagy üresen álló lakásokat. Mintha kihalt volna az emberekből az erkölcsi érzék. Feltörik az egyházi irodát is, s az úrasztali terítők egy ré-

szét elviszik. Cs. Nagy Károly gondnok igen sok értéket megment ezekben a napokban.

A megmaradt terítőket, az anyakönyvi naplókat biztonságba helyezi, s a megrongált iskolaépület tetejét is rendbe hozatja. A csapatok átvonulása után néhány orosz katona

– 187 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

veszi át a parancsnokságot, s ettől kezdve súlyosabb megpróbáltatás nem igen éri a lakosságot.

A harcok azonban emberi életet is követeltek. Áldozatul estek a polgárlakosság kö-

réből október 7.-én Tóth F. Lajos 51 éves földműves orosz aknától, K. Kovács Lajos 59

éves földműves orosz aknarobbanástól, október 8.-án Balogh Róza 37 éves napszámos nő orosz fegyvergolyótól, október 10.-én Nagy G. Sándor presbiter, 60 éves, kit békés munkálkodása közben ért német aknatalálat. Jenei Dezső 35 éves gazdálkodó orosz

fegyvergolyó találatot kapott, október 18.-án Tóth P. József 13 éves iskolás fiú és testvér nénje a 17 éves Etelka orosz aknarobbanástól haltak meg. Október 25.-én Nagy J. Lajos 37 éves nagyszámos orosz fegyvergolyó áldozata lett.

Az egyházi tisztviselők kivétel nélkül elmenekültek a községből.

Andó Ferenc református lelkész szeptember 26.-án menekült el feleségével és 18

éves leányával Gödöllőn lakó sógorához. Onnan a Dunántúli Nagypirit nevű egyház-

község kisegítő lelkészévé nevezték ki. Április 25.-én tért haza családjával. Alig töltött itthon 10 napot, május 6.-án rendőrségi őrizetbe vették, Berettyóújfaluba kísérték, ahol nyilas és népellenes magatartással vádolták. 4 hónapig tartották fogva. A feljelentés személyes bosszú műve volt. Helyzetét megnehezítette az a körülmény, hogy az időközben kinevezett segédlelkész állítólag nyilasbélyegeket talált a lakásán. Természetes, hogy ez is éppen olyan alaptalan állítás volt, mint a fent említett vádak. Szeptember 3.-án bocsá-

tották szabadon. Értékei, vagyontárgyai egy része elpusztult, különösen jószágaikban, bútoraikban és ruhaneműekben érte őket nagy veszteség.

Bede Géza igazgató tanító szeptember 26.-án menekült el feleségével és 19 éves

gyámleányával, előbb Szoboszlóra, onnan október 8.-án sógorához Debrecenbe. Sem-

mi bajuk nem történt. Anyagi kárt sem szenvedtek, mert azokat szomszédjaik, isme-rőseik megmentették. December 6.-án tért haza családjával, amitől kezdve püspöki exmisszióval lelkész hazatéréig végezte az egyházi teendőket.

Bérczy Miklós tanító. Katonai szolgálatra 1943. április 13.-án vonult be. Anyagiakban kár nem szenvedett. 1945. május 6.-án tért vissza feleségével, aki 11 éves fiával szeptember 30.-án menekült el Dunántúlra Soltikápolnára szüleihez.

Bakos Kálmán tanító 1944. szeptember 26.-án vonult be katonai szolgálatra. Azóta semmit nem tudunk róla. Állítólag angol vagy amerikai fogságba került. Feleségét és 2

kis gyermekét hagyta itthon. Családját semmi baj, károsodás nem érte.

Borsay Aladár tanító 1944. május 2.-án vonult be katonai szolgálatra. Róla csak any-nyit tudunk, hogy Morvaországban került orosz fogságba és onnan Oroszországba vit-ték. Itthon maradt ruhaneműink egy része elveszett.

Szabó István kántortanító 1942. október 6.-án vonult be katonai szolgálatra. Orosz fogságba került, ahonnan felesége sok utánjárása ellenére sem bocsájtották haza. Jelenleg Oroszországban tartózkodik. Értéktárgyai itthon nem voltak.

Somogyi Etelka tanítónő a szomszéd, Szeghalom községben élte át az orosz meg-

szál ás idejét. Nem történt semmi baja.

Szántó Margit tanítónő szüleivel Budapestre menekült. Értékes ruháit, fehérneműit elvesztette. 1944. május 6.-án tért vissza állomáshelyére.

– 188 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

Úgy a harcok alatt, valamint a harcokat követő napokban igen súlyos anyagi károso-dás érte az egyházat. A templom és torony annyira megrongálódott, hogy istentiszteletet nem lehetett benne tartani.

A torony keleti sarka a kupola és a falazat érintkezésénél olyan lövést kapott, hogy a két harang közül az egyiket darabokra szaggatta, a másik megrepedt és jókora lyukat ütött rajta. A torony falazata ezenkívül a szilánkoktól több helyen megsérült. Az ablakok tönkre mentek, a lépcsőzet is használhatatlanná vált. A templomtető egy harmad része a találat következtében, valamint a nyugati sarok nagyon megsérült. A légnyomás az öszszes ablakokat betörte. A kettős iskolának néhány ablaka tört be és a falazata szenvedett kisebb sérülést. A templommal szemben lévő iskolaépület cserepeit csaknem kivétel nélkül leseperte a légnyomás. A benne lévő 2 tanterem és tanítói lakás ablakait egytől egyig kitörte, míg az utcafelőli falazatban a gránátszilánkok tettek kisebb nagyobb kárt.

A lelkészi lak valamint az egyházi iroda épületének ablakai szintén betörtek. A megszál-lás első napjaiban a bevonuló csapatok és a lakosság egy része a tantermeket feltörte, az ott talált felszerelési tárgyakat elvitte, vagy elpusztította. Így behatoltak a templomba, az orgonasípok egy részét vagy elvitték, vagy összetörték. Az egyházi irodát feltörték és az úrasztali terítőkből 7-et elloptak. A lelkészlakás, 4 tanítói lakás és 5 tanterem kályhacsö-

vét a lakosság hordta szét. Ilyenformán elveszett 21 kályha csőfelszerelése. Egy tanterem padjait a megszállók rongálták meg. A tantermekben a felszerelési tárgyak, taneszközök jó részét a lakosság hordta szét. Ilyen formában elveszett a tanítói könyvtár ¼ része, az ifjúsági könyvtár teljesen, a segédkönyvtár ¾ része.

A kár értéke az 1938-as árakat tekintve a következő:

Templom és torony sérülése 30.000 Pengő

Harang 10.000 Pengő

Úrasztali terítők 2.000 Pengő

Egyházi iroda ablaki és bútorai 100 Pengő

Lelkészi lak ablakai 400 Pengő

Kettős iskola 60 Pengő

Kettős iskola tanítói lakás iskolával 10.000 Pengő

Patai iskola 100 Pengő

Tanítói könyvtár 400 Pengő

Ifjúsági könyvtár 2.400 Pengő

Segélykönyvtár 400 Pengő

Megrongált padok 200 Pengő

Az egyházat ért károsodás összesen 56.060 Pengő

1944. november 30.-án nyílott meg az iskola rendes tanítónő és 4 oklevéllel nem rendelkező kisegítő tanítónő közreműködésével.

Bede Géza igazgató tanító december 6.-án történt hazatérése után megindult az egy-házi élet is. Az istentiszteleteket a templom használhatatlansága miatt a kettős iskola termében tartották. Az úrvacsora karácsonykor, böjtkor és húsvétkor rendesen kiszolgálta-

– 189 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

tott. Keresztelés, temetés a régi szokás szerint történt. Június hónapban akció indult meg a templom új áépítésére. Augusztus végére sikerült a szükséges anyagokat beszerezni. Szeptember 3.-án hazatért az egyház törvényes lelkésze, aki nagy buzgalommal hozzálátott a templomépítési munkálatok vezetéséhez.

Az új áépítéshez szükséges pénzösszeget részben az új áépítési alapból, részben pedig gyűjtésekből és műsoros esték rendezéséből teremtettük elő.

Bízunk Istenben, hogy egyházunk az anyagi károsodásokat mielőbb ki fogja heverni és a templom tejes befejezése után egyházközségünk hívei újból buzgó látogatói lesznek az istenházának.

Csökmő, 1945. november 12.

Andó Ferenc

lelkipásztor

Darvas

4300/1944. szám alatt kibocsátatott nagybecsű körlevelét Román László segédlelkész úrtól, a ki most Darvason van s, a csökmői egyház beoszolgatásával van megbízva, átvettem és átolvastam, annak 5. pontjában kívánt jelentést majd külön, később be fogom terjeszteni megfelelő formában, most általánosan előzőleg is kívánom Főtiszteletedet tájékoztatni úgy a darvasi ref. egyház, valamint az alsó sárréti egyházaknak általános tudott helyzetéről.

Mindenekelőtt örömeimnek és gondviselő Isten iránti hálának adok kifejezést, hogy Főtiszteletedet és kedves családját e súlyos próbák idején életben és épségben megtartotta és drága Sionunknak átmentése és újra építésének nehéz munkája számára nagybecsű

szolgálatát megkezdhette.

Nagy bihari egyházmegyénk egy testben maradhatása kérdésében az aggodalom és

bizonytalanság homályában vagyunk.

Vadai Béla esperesünk visszatért Élesdre, de egyelőre semmit sem tud tenni az egy-házmegyét illető kérdésekben.

Mi pedig itt nem akarunk semmiféle külön megoldást kezdeményezni, mert semmi

sem lenne szerencsétlenebb gondolat, mint az, hogy precedenst produkáljunk idő előtt arra, hogy mi magunk már ab ovo belenyugszunk egy olyan helyzetbe, a mely ellen az egész ország évtizedeken át küzdött. Így egyházmegyénk áll és hal agat.

A darvasi egyház súlyos próbákat és károkat szenvedett.

Én október 8.-án hajnalban bementem Berettyóújfaluba. Akkor már a falu lövését

megkezdték s, gépfegyver golyók már sűrűen csapkodták a torony falát. A németek itt olyan propagandát terjesztettek, hogy az összes lelkészeket az ellenség kiirtja. Ennek hatását növelte az, hogy Geszt, Zsadány, Homorog menekülő lelkészei, s ugyanazon jegyzők itt mentek keresztül, hozzám bejöttek s ezektől arról értesültem, hogy Nagysza-

– 190 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

lonta, Komádi, Csökmő lelkészei is elmentek. Így nekem azt tanácsolták, hogy Berety-tyóújfaluba menjek, ahol nem ösmernek, ott várjam be az inváziót, s onnan könnyen haza jöhetek. Így is tettem. 12 napig voltam Újfaluban s onnan gyalog hazajöttem. Így itt az egyházi élet nem szünetelt csak a harcok alatt. Úgy itt, mint Berettyóújfaluban nagy harcok dúltak.

Az egyházat a következő károk érték:

A torony horgony bádog teteje három oldalról kapott gránát lövéseket. A tetőzet

burka mindenütt felszakadozott. Nagy nyílások tátonganak. Megcsináltatása igen költ-séges lesz. A templom épen maradt. A parókhiát három találat érte. A nyári konyhát rommá tette. A lakás fedelét átütötte, cserepet, lécet, gerendát összetörte, s a mennyeze-tig hatott, de azt nem ütött át. A kútágast kitörte. A lakáson történt rombolást már kijavítottuk, de e miatt csak november hó közepén tudtunk bele költözni. Addig a jegyzői lakásban tartózkodunk, s a mi lakásunk pedig a fosztogatások prédája volt. A templomban az orgonasípok egy részét elhordták. A templom perselyek egyikét, mind a kettő

tartalmával circa 80 pengő, elvitték.

A lelkészi irodát feltörték, s abban mindent feldúltak. Az iratokat napokig tartó munkával szedtem össze. A legújabb keletű anyakönyv, születési, házassági, halotti és confirmálási együtt, egy kötetben, 1936-tól vezetve eltűnt, mert az elől volt, továbbá a legújabb presbiteri jegyzőkönyv is eltűnt 1930-tól vezetve.

Az 1944. évi adófőkönyv 3 első oldalát kitépték. Egyéb irat nem hiányzik, de az öszszes írószereket és papírokat elvitték. A klenódiumok megvannak, valamint az okmány erejű anyakönyvek is, mert ezek el voltak rejtve. elrejtettem a saját tulajdonomat képező

írógépet is búza közé, de azt megtalálták és elvitték. A kerítéseket kidöntögették tankokkal mintegy 30 méter szélességben. A temetőben 6 élő fát kidöntöttek. A templom mellé elesett orosz katonákat temettek el.

Polgári halott csak egy 12 éves kis fiú volt, a kit egy német katonával együtt ért grá-

nát lövés az utcán.

Az egyházi élet normálisan folyik. Az istentiszteletek, sákramentumok kiszolgálta-tása rendben megy és a tanítások is. Igaz, hogy a kántori szolgálatot is én végzem, mert a kántorunk katona, így tehát orgona nélkül – pusztán énekléssel tartjuk a szolgálatot.

Az úrvacsora osztásokon bort sikerült szerezni.

A kurátorunk is katona. Egyik presbiter helyettesíti. Az egyházi adók nem folynak be s így az évet nagy és sok fedezetlen kiadáshátralékkal zárjuk. A belhivatalnokok fizetései is nagy részben fizetetlenek, de az un. köztartozások el vannak rendezve. Az iskolák ál amiak, azokban a távollevő tanerők helyén úgynevezett szükség tanerők működnek, csak Papp Mihályné, az én lányom van helyén és tegnap előtt érkezett haza Bertók Borbála, aki ma kezdi meg a tanítást. Ő Román László segédlelkésszel november 15.-én Gu-lácson házasságot kötött. Most együtt vannak itt. A református hitoktatás az iskolákban normálisan folyik.

Intenzív belmissziói tevékenységet folytatni tüzelő és világító anyag hiánya miatt folyatni nem lehet.

Vadai Ferenc segédlelkészem október 6.-án elmenekült. Azóta nem tudom hol van.

– 191 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

Zsákán és Furtán az egyházi élet folyik. A zsákai lelkész el se ment. A furtai pedig csak Újfaluba ment, mint én, és onnan visszajött. A furtai lelkész vejét, Oláh Zsigmon-dot Berettyóújfaluban az oroszok a bevonuláskor agyonlőtték, szerencsétlen tévedés áldozata lett. Halála igen nagy részvétet keltett. Felesége és anyósa Miskolcon vannak és semmit se tudnak a tragikus esetről. A felesége azóta gyermeket is szült.

A saját káraim igen súlyosak. Elvesztettem a rádiót, írógépet, egy kocsit, 3 rend ru-hát, egy felöltőt egy bekeccsel, 4 kövér disznót, 40 darab baromfit, 24 darab. főzőedényt, egy duplaezüst zsebórát, 12 mázsa zabot, 3 mázsa búzát, 4 mázsa árpát, 3 mázsa borsót, sok élelmiszert és sok apró házi eszközt. Egy kazal, 10 szekér szalma gránátlövéstől le-

égett, 12 boglya. Takarmány a mezőről eltűnt. Az összes földem vetetlen maradt, mert a faluból az összes lovakat elvitték. A falusi lakosság egy része botrányosan lopott és harácsolt.

A családtagjaim szét vannak szórva a világban. Fiam, a ki nagybajomi főszolgabíró volt, a feleségével a ki orvosnő elmenekültek Bajomból, s magukkal vitték anyjukat is, a ki állítólag hírek szerint Kunhegyesen meghalt. Állítólag a fiam a kunhegyesi főszolgabírói hivatal el átására kapott megbízást, s a felesége ugyanott szülészeti otthonban mű-

ködik. De nem tudom, hogy igaz é mindez? Papp Mihály vőm darvasi főjegyző katona.

A másik vőm Papp László biharnagybajomi tanító szintén katona, magával vitte család-ját is, már a másik határ körül vannak.

Imre testvéremről és családjáról semmit se tudok.

Politikával természetesen nem foglalkozunk, mert az egyházban politikának helyen nincs. Az azonban kívánatos lenne, hogy a politikában a val ás ügyének helye lenne.

Még pedig elsőrendű fontossággal.

Istentől megáldott boldogabb esztendőt kívánok az esztendő helyett, a melyben láttunk gonoszt.

Mély tisztelettel vagyok

Darvason, 1945. január 8.

Molnár Vince

református lelkész

Torony tetején ágyúlövések által keletkezett rongálódások. A tetőlemez 3 helyen felszakadt és tönkre ment. Általában pedig gépfegyverlövésektől képződött sok rések. A tetőgerendá-

zat megrongálódott. 5000.00 Pengő.

Lelkészlakon nyárikonyha és fásszín teteje és kéménye ágyúlövéstől összeomlott.

1000.00 Pengő

Lelkészlak udvarán a kútágas és kútgém ágyúlövéstől összedőlt. 200.00 Pengő

Lelkészlak kertkerítése tankok járása folytán 30 méteren tönkrement, kidőlt. 300.00

Pengő

Templomperselyt pénztartalmával elvitték 100.00 Pengő

Orgonából 12 cinnlemezsípot elvittek 240.000 Pengő

– 192 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

Lelkészi irodából a legújabb kötet anyakönyvet fekete bőrkötésben elvitték. Vezetve volt 1936. évtől. Benne volt a születési, házassági, halotti és konfirmálási anyakönyv 150.00

Pengő

Lelkészi irodából a legújabb keletű presbiteri jegyzőkönyvet elvitték. Vezetve volt 1932. évtől. 60.000 Pengő

Az 1944. évi egyházi adófőkönyv 5 első oldalát kitépték. Ezt már pótoltuk.

Lelkészi irodából elvittek 50 ív finom írópapírt, 20 ív kékvonalú papírt, 10 ív indigó papírt, 1 doboz tol hegyet 100.000 Pengő

Az irattárt szétdúlták, azokat rendeztük. Iratok nem hiányoznak. Lelkészi hivatal pe-csétje hiányzik.

Összesen: 7150.00 Pengő

A normális egyházi élet még november elején helyre ál t. Zavarok nincsenek. Részletes jelentés 1945. január 10.-én be lett küldve.

Darvas, 1945. március 1.

Molnár Vince

református lelkész

Élesd

A gyülekezet tagjait a nagykegyelmű Isten elég kemény próba alá vetette, minthogy a politikai község a felvonulási főútvonalba esett. A súlyos megpróbáltatás mintegy 4-5 napon keresztül tartott s bár kimondottan harci cselekmények csak kisebb mértékben érintették a községet, a nagytömegű katonai átvonulás, nemkülönben a környékbeli községek (szlovák és román ajkú) lakosainak garázdálkodása folytán elég sok kárt szenvedett. Magánépü-

letek közül 5 teljesen, 1 pedig részben a tűz martaléka, illetve a gyújtogatás áldozata lett.

A középületek épségben megmaradtak, közöttük a református templom, paróchia, kultúr-ház és az egyház tulajdonát képező ál ami iskola is.

Az egyházközség emberáldozatai a következők:

Baranyi Gábor, akit mint honvédet szökésben a községben felettese lőtt agyon. Balogh József és Huszár Lajos, akik sajnálatos félreértés miatt lettek az átvonuló katonaság áldozatává. Nagy Józsefet véletlenül súlyosan megsebesítették, de ma már gyógyulóban van. Ezeken kívül Kerekes Sándor nevű pósalakai katona esett áldozatul ugyanúgy, mint a fentemlített Baranyi.

Az egyházközség anyagi veszteségei:

Az orgonák díszsípjai közül 5 darabot, többiek közül 140 darabot széthurcoltak, s jó-

részt megsemmisítettek, azonban az orgonánk ezen veszteségek dacára is már újra

– 193 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

használható ál apotban van. Épületkára egyházunknak, Istennek hála nincs. A kle-

nódiumi darabok közül mind megmaradtak, csak 2 régi úrasztalai töltögető, cinkan-na szenvedett rongálást. Az egyházgondokoknál lévő pénzt, 1200 Pengőt, a sajátjával együtt elvitték. Kisebb értékű terményt is elvittek. A levéltárat, úgy az egyházközsé-

git, mint az esperesit teljesen feldúlták, s mindkét irattár iratai közül több fontos irat (díjlevelek, személyi törzskönyvi lapok, stb.) jórésze megsemmisült, amelyek azonban részben pótolhatók lesznek. Az anyakönyvek közül csak a legutóbbi (1940-től) halálo-zási esett áldozatul. Az okmányszerű anyakönyvek mind teljes épségben megmarad-

tak. A lelkészlak, továbbá az iskola és kultúrház bútorzatának egy része, éppen úgy, mint a hívek jórészéé, kárt szenvedtek!

Az egyházközség tisztviselői közül Vadai Béla lelkipásztor és neje, szeptember 26.-án a politikai községet elhagyták és Kisújszál ásra távozott édesanyához és testvéreihez, s onnan decemeber 6.-án szerencsésen visszaérkezett. Ezen idő alatt Cserepes Imre segédlelkésze, mint felhatalmazott helyettes lelkész, aki mindvégig helyben maradt, a hívek teljes megnyugvására végezte az összes lelkipásztori teendőket, s így fennakadás semmiben sem volt. Román László esperesi segédlelkész a fenti időpontban távozott el mennyasszonyá-

hoz Darvasra, s a mai napig is távol van. Magánértesülés szerint jelenleg Darvason tartózkodik. Sajti Károly ál ami iskola igazgató, az egyházközség kántora még múlt év május havában katonai szolgálatra bevonult, s azóta felőle semmi pozitív hírt nem tudunk. Más egyházi tisztviselő községünkből nem távozott el.

Ami a jelenlegi helyzetet illeti, azt eléggé normálisnak mondhatjuk. A hívek templomlátogatása teljesen kielégítő. A karácsonyi úrvacsorázók száma, dacára, hogy sokan katonai szolgálat miatt távol voltak és vannak, a rendesen úrvacsorázók számának több mint a kétszerese volt. Az egyházi adókivetés a múlt évben megtörtént (nem együttes kezelésű) s dacára annak, hogy a beszedés, az események után történt, nagyobb összeg folyt be, mint az előző években. A kegyesadományozás is elérte majdnem a 2000 Pengőt. A lelkipásztori munka ma főleg a hívek látogatásából ál . Lelkész és segédlelkész már eddig több mint a felét a híveknek meglátogatta. Községünkben eléggé normális élet folyik. A jól megszer-vezett polgárőrség már a megszál ás kezdete óta közmegnyugvásra teljesíti kötelességét.

Személyi természetű feljelentések folytán történtek és történnek előállítások, sőt egy pár internálás is folyamatba lett téve.

Bízunk abban, hogy a nagykegyelmű Isten az eddigi próbatételek után elhozza reánk minél előbb a békességesebb időt.

Fenti jelentésem szíves tudomásulvételét kérve, vagyok

Élesden, 1945. január 24.

Vadai Béla

református lelkész-esperes

– 194 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

Érkeserű

Az Érkeserűi Református Egyház hívei, presbitériuma lelkipásztorával az élén 1944. nyári hónapjaiban már aggodalommal gondolnak a bekövetkezhető eseményekre. Egyre súlyosabb légi támadások érik az országot. A hadszíntér egyre közeledett. A propaganda és a riasztó hírek, a katonai behívások és a politikai helyzet nem várt alakulása nyomasztólag hatottak mindenkire. Szeptember hónapban egyre több szó esett a közigazgatás részéről egy meg nem fontolt lépésről, a menekülésről. Kijelöltetett felvevő területnek a Dunántú-

li enyingi járás, ahová járási főszolgabírói rendeletre a község fontosabb iratait szeptember 18.-án útnak is indították. Szeptember 15.-én a Debrecent ért légitimadás alkalmával 3 bomba esett a községtől pár kilóméterre szántóföldre. Ezt követőleg a mindennapi légiriadók miatt a lakosság nagy része a környező lápokban töltötte éjszakáit, vagy a kertek végében készített árokóvóhelyeken húzódott meg. A légiriadókat templomunk harangjával jeleztük. Szeptember 26.-án reggel 4 órakor dobszóval kapták a parancsot a község 17-20 éves leventéi, hogy azonnal gyülekezzenek járási székhelyen, ahonnan együttesen vonulnak tovább. Szeptember 27.-én Orosz Lajos nyugalmazott lelkész földbirtokos és családja, Márton Sándor és családja, valamint Csiha Ernő és családja szekerekkel indulnak menekülésre. Szeptember 29.-én dobszóval hirdettetik ki az általános mozgósítás, amelynek következtében az év végéig fenti leventékkel együtt több mint 280 férfi távozott köz-ségünkből.

Október 16.-án több belövés történt községünkbe. Október 17.-én délelőtt 10 óra-

kor vonult keresztül községünkön a Szovjetorosz Vörös hadsereg elővédje. Ez a csapat nagy félelemmel érdeklődött német katonák iránt. Fölvilágosításokra tovább vonultak ré-

szin Értarcsa, részint Érmihályfalva felé. Német katonák október 7. és 8. napjain voltak itt. Körülbelül 600 beteg lóval, néhány katonával. Október 14.-én Sápi Ibolya és Balássy Mária református tanítónak rokonaikhoz távoztak községünkből. Az előcsapat elvonulása után a Vörös hadsereg gépesített osztagai robogtak keresztül megál ás nélkül közsé-

günkben. Nyolc napon keresztül ál andóan tartott a felvonulás Kiskereki felől Értarcsa, Érmihályfalva irányában. Lovas, gyalogos és szekeres egységek katonái mindennap ház-ról-házra jártak. Nappal élelem és bor miatt zaklatták a lakosságot, estefelé pedig nem voltak biztonságban tőlük a nőszemélyek sem. Asszonyok és lányok búvóhelyeken rejtőzködtek. Az elmenekültek ingóságait a katonaság kezdeményezésére a lakosság kezdte széthordani. Október 19.-én egy ittas orosz katonát Szabó Lajos és családja, mert nagy lányukra támadt, agyonverték. Másnap e család háza felgyújtatott és földig égett. A felvonuló katonáságtól elmaradozók a községben többfele garázdálkodtak. Ennek következté-

ben lőtt sebesülést szenvedtek Szabó Lajosné, Bertalan Imréné és Sass Sándor, míg Szilágyi Erzsébet arclövésébe bele is halt. Orosz katonai autó szállította volna Debrecenbe gyógykezelés végett, de útközben kiszenvedett.

Az egyháznak épületeiben, vagy ingóságaiban semmiféle kárt nem tett a Szovjetorosz Vörös hadsereg. Lelkipásztort, annak családját senki sem bántalmazta. Lelkipásztori Hi-

– 195 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

vatal irattára, klenódiumok sértetlenül és hiány nélkül meg vannak. Az iskola irattárát azonban a lakosság széthordta. Sajnos iskolai anyakönyvek is hiányoznak.

Istentisztelet egyetlen alkalommal október 22.-én nem volt a hívek félelme miatt. Ok-tóber 29.-től azonban zavartalanul megtartatnak.

Iskolánkban a tanítás november hó 30.-án folytatódott lelkipásztor által. December 10.-én Bodnárné Kéri Róza tanítónő jelentkezett kisegítésre, akit presbitérium ideiglenesen alkalmazott is.

Érkeserü, 1945. január 25.

Lengyel József

gondnok

Kiss Ferenc

lelkipásztor

Furta

Emberélet áldozat gyülekezetünkben nem történt.

Épületkárokban egyházközségünk a következő károsodásokat szenvedte: az isko-

lai melléképületek, kerítések szétrombolása feltüzelése 1938. évi értékben: 5600 Pengő.

Az iskolák ablakainak bezúzása összetörése, a padoknak feltüzelése nagyobb részben a német, majd a megszálló csapatok által 3500 Pengő értékben (1938-as érték).

Klenódiumokban károsodás nem történt.

Egyház magtárából 15 mázsa zabot, 22 mázsa csöves tengerit, 6 mázsa búzát a meg-

szálló csapatok felhasználtak összesen 780 Pengő értékben. (1938-as érték)

Az irattárat feldúlták. Az iratanyag legnagyobb része megsemmisült. Pótolhatatlan veszteség a presbiteri jegyzőkönyv legutolsó kötetének elpusztulása. Ez a károsodás pénz-

értékben ki sem fejezhető.

1944. október 15.-én ért községünkbe az orosz hadsereg. Egyházunk tagjai közül a riasztó hír hatására többen elmenekültek, bár községünkben semmiféle harci esemény nem történt. A bevonulás idején lelkész, gondnok és presbyterek helyükön maradtak.

A lelkész családja, két asszonylányom áldott ál apota miatt, s mert közelre várható szülésükhöz az orosz kórházi kezelést ajánlott. Diósgyőrben lakó rokonaimhoz utazott, onnan az újszülöttekkel 1945. január elején tért vissza. Debrecenben élte át a felszabadulást Erőss Andorné, onnan karácsony előtt tért vissza. Egyházi életünk rendszeres meneté-

ben a hadiesemények miatt az istentiszteletek tartásában 2 hét szünet állott be. November 1-vel az iskolai tanítás is megkezdődött. Tanítói hiány miatt lelkész és Pál Jolán községi óvónő is tanítói szolgálatot teljesített. 1945 januárjában a rendszeres iskolai munka 3 rendszeres tanító munkába ál ásával megindult.

– 196 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

Ingó értékeink, iratanyagunk visszaszerzésére irányuló minden törekvésünk hiábava-lónak bizonyult. Épület kárainkat kerítésben és iskolai felszerelésekben esett rongálódásokat helyreállítani vagy megjavítani mind máig nem tudtuk.

Furtán, 1946. március 31.

Juhász Sámuel

református lelkipásztor

Hegyközszáldobágy

Ifj. Nyeste István lelkész 1944. szeptember 25.-én távozott el. Október 25.-én írt Hajdúbö-

szörményből. Azóta nem tud róla az egyház.

A lelkész eltávozása után, a zavaros, veszedelmes viszonyok miatt, egy hónapig nem volt istentisztelet. Azután a lelkészi szolgálatokat Magyari Vince hegyközújlaki lelkész, majd prédikációk és imádságok felolvasásával Mihályi Sára helybeli református tanítónő

végezte, 1944 karácsonya óta pedig, az Esperes Úr által kiküldött, Füzessy Géza helyettes lelkész látja el, aki esetről esetre Nagyváradról jár ki.

A tanítás az iskolában zavartalanul folyik. Az ál ami iskola növendékei is a református iskolába járnak. A tanítás egész napos. Délelőtt a református iskola növendékei: I., II., III.

osztály, délután az ál ami iskola növendékei: IV., V., VI., VII. osztály járnak. Az I. II. III.

osztályban 40, a IV. V. VI. VII. osztályba 31 növendék jár, mivel az ál ami tanító másfél éve katona.

A lelkészi hivatalt feldúlták. Az iratok egy részét széttépték. Az iktató könyvet darabokra szaggatták. A presbiteri jegyzőkönyvből a tiszta lapokat kitépték, elvitték. Az anyakönyvekből is hiányoznak lapok. A pecséteket elvitték. A lelkészi lakásból sok mindent elhordtak. A lelkész bútorainak jó részét a lakosság megmentette. Néhány ruhadarabot is.

A lelkészi lakás kerítését egy oldalon kidöntötték.

A megszál ás alkalmával Forrai István, Somogyi György, Parrag Gyula és két ismeretlen honvéd életét vesztette.

Most már rend, csendesség van a faluban.

Kiváló tiszteletem nyilvánításával vagyok,

Nagyváradon, 1945. február 5.

Füzessy Géza

helyettes lelkész

– 197 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

Jákóhodos

A paróchia területét egy percre sem hagytam el. Feleségemmel együtt itthol voltunk és itthol vagyunk. Istenünk velünk volt.

Az egyházi élet zavartalanul folyik tovább, eltekintve attól, hogy 1944. október 15.-től november 15.-ig istentiszteletet nem tartottunk. Egyházi életünkben inkább elmélyülés tapasztalható, de a templomlátogatók száma feltétlen nagyobb.

Az egyházat, illetőleg az egyházközséget és egyházi tisztviselőket, s tagokat ért károk összeírása folyamatban van. Szabad legyen megjegyeznem, hogy egyházközségünket

anyagiakban kevés kár érte.

Politikai pártakcióktól mindig távol állottam. Soha egyetlen pártnak sem voltam tagja. Dolgoztam a közért. Munkámat ma is felajánlottam. Az ál ami népiskola V-VII. osztá-

lyát vezetem 1944. december 4.-től.

Isten legyen velünk!

Jákóhodos, 1945. február 9.

Jámi Gusztáv

református lelkipásztor

Kismarja

1944. szeptember 1.-én az egyházunk békebeli ál apotban volt még, az iskolák

megnyillottak, a templomi szolgálat folytatólagosan ment, bár ha a lelkipásztorunk ekkorára katonai szolgálatra bevonult. A templomban a tanítók szolgáltak, a sákramentumokat a pelbárthidai lelkipásztor szolgáltatta és szolgáltatja ki ma is.

A sorsdöntő idők október 10.-én következtek be, amikor is az orosz hadsereg közsé-

günkbe bevonult és itt a németekkel felvette a harcot. A hadi cselekmények következtében a polgári lakostársunkból 10 egyházi tagot vesztettünk el, ebből 8 férfi és 2 nő volt.

Tornyunk és templomunk súlyos károkat szenvedett, belátható időn belül a károk

helyreállítása nem lehetséges. Az istentiszteletek az iskolában tartatnak meg.

Öt tantermünk közül hármat használható ál apotba tudtunk helyezni, kettő pedig

nem sok anyagi áldozattal használhatóvá teszünk, ha az anyaghiány megszűnik és a hívek az adót fizetik.

Súlyos károkat szenvedett a lelkészi lak és az abban elhelyezett levéltár is, az anyagi kár tetemes a hiányzó okmányok és hivatalos iratok pótolhatatlanok, a könyvtár is nagyon hiányos.

Az anyakönyveket előzetes biztonságba helyezésével sikerült teljesen megmenteni.

A kegyszerek is jórészben épségben maradtak. Az alkalmazott tanítók jelenleg is mind

– 198 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

szolgálatban vannak. A szülők az iskoláztatást csak 30 %-ban teljesítik. A tanítók járandó-

ságának helybeli kiszolgáltatása jelenleg hiányos.

Az egyházi földek haszonbérét csak kismértékben fizették be, a jövő évre pedig még nincsenek hasznosítva mivel haszonbérlő még nem jelentkezett.

Abban a reményben, hogy a nagy rázkódtatás után lassan visszatér a fejlődő munkás egyházi élet: Hisszük hogy azok a veszteségek a melyeket egyházunk szenvedett, kipótol-tatnak az Úr kegyelméből az Ő dicsősségére.

Azon vagyunk, hogy minden dolgokat, a melyek hiányoznak, tehetségünk szerint felkeressük, s rendeltetésének vissza adjuk.

Bizodalmunk van az Istenben, aki Atya Fiú és Szentlélek.

Kismarja, 1944. december 30.

Farkas Kálmán

főgondnok

Barta András

igazgató tanító

presbiter

Pesti László

gondnok

Tóth Gábor, Varga András, Újlaki Gyula, Tarcsi Lajos

presbiterek

Kisszántó

Ez alkalmi posta útján alázatos tisztelettel van szerencsém jelenteni, hogy elmenekülésünk helyéről, Budapestről, családommal együtt március hó 20.-án hazaérkeztünk Kisszántóra.

1944. szeptember 26.-án menekültünk el, amikor olyan riasztó rémhírek jöttek a Szé-

kelyföldről, hogy a lelkészi családok életét nagy veszedelem fenyegeti. Én azonban, csalá-

dom elhelyezése után, Budapestről visszaindultam Kisszántóra október 7.-én, de Szolnoknál a tábori csendőrség nem engedett tovább, mivel a polgári vasúti forgalom már le volt zárva.

Fél évi távollét után a hívek a régi szeretettel fogadtak. Mint, hogy teljesen kifosztott, üres, bútorok nélküli lakást kaptam, segítettek a szanaszét hordott bútorok egy részének visszaszerzésében, élelmiszert adakoztak össze, hogy az életünk újra meginduljon. A vissza-települési engedély megszerzése iránti kérvényemet az egész falu 100 %-os egyhangúsággal ajánlotta a felsőbb polgári hatóság jóindulatú támogatásába.

Ezek után bizalommal tekintek a községi purifikáló bizottság döntése elé, minthogy politikával egész pályafutásom alatt nem foglalkoztam.

– 199 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

Az egyházközség ingó és ingatlan vagyonában, hála Istennek, súlyosabb természetű kár nem történt. A lelkészi lakás ajtói és ablakai rongálódtak meg, melléképületeinek néhány ajtóját elvitték. Az iskola és tanítói telek kerítésének egy része hiányzik. A templomban a szó-

szék és úrasztali terítő elveszett, a perselyládák szét vannak törve, a klenódiumok megvannak. Anyakönyvek, jegyzőkönyvek és a fontosabb iratok épen megmaradtak. Egyházmegyei, kerületi, konventi és zsinati jegyzőkönyvek 60 %-a hiányzik.

Megérkezésem után találkoztam Váradon Csernák Nagytiszteletű Úrral, aki tájékozatott a legfontosabb dolgokról. Ő mondotta, hogy Esperes Urunkkal az összeköttetés megszakadt, teljesen fej és vezető nélkül áll az egyházmegyénk. Kért engem Csernák Nagytiszeteltű úr, hogy, ha jelentkezem a Főtiszteletű Püspök Úrnál, kérjem az ő nevében is a Főtiszteletű Urat arra, hogy ideiglenesen méltóztassék Kiss Károly, Nagyvárad Velencei lelkészt az esperesi teendők végzésével megbízni.

Jelentkezésem szíves elfogadását kérve, vagyok a Főtiszteletű és Méltóságos Úrnak.

Kisszántó, 1945. április 5.

Kádár Ernő

Pótlólag legyen szabad még jelentenem a következőket:

Budapesten a 10 hétig tartó óvópincében való tartózkodás ideje alatt minden vasárnap dél-előtt és minden kedden és pénteken este a 120 lakónak, valamint a szomszéd pincékből odagyülekezett emberek részére, val áskülönbség nélkül jöttek, istentiszteleteket tartottam.

Egy bombatámadás áldozatát eltemettem. Egyszer úrvacsorát osztottam. Jelenleg Nagyszántót részesítem lelkigondozásban, ahol is az ünnepen úrvacsorát osztottam.

Nagykereki

Nagykerekii gyülekezetünkkel az 1944. szeptember hava óta bekövetkezett hadiesemé-

nyekkel kapcsolatos sorsáról, a gyülekezetnek emberéletben, épületkárokban, klenódiumokban, levél- és irattárában szenvedett veszteségeiről és a gyülekezet jelenlegi helyzetről a következőkben teszem meg tiszteletteljes jelentésemet:

A gyülekezet tagjait Isten az ő kegyelme szerint nem próbálta fölöttébb, mint ahogy elhordozhatták. A községet még az egész vidéken csak, átvonuló harcok sem érintették.

A legközelebbi csatározások a községtő1 5-6 kilóméter távolságban zajlottak le, s a község október 10.-én minden utcai harc nélkül véglegesen került az oroszok kezére. Így, bár az élelmi es ruházati cikkekben a lakosságot nagy általánosságban érték súlyos veszteségek, a nagy megpróbáltatás csak három ember életét követelte, a nők becsületét viszonylag megkímélte, s minden család feje fölött meghagyta a hajlékot. A községben a személy- és vagyonbiztonságot egyre jobban szilárdítja a magyar rendőrség. A teljesen el átatlanul átvonuló katonaság, a csaknem ál andó közmunkaszolgáltatás, az eseményekről való tájékozatlanság, a sok távollévő családtag, édesapa, a bizonytalan jövendő, pártoskodni

– 200 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

akarók elleni harc, mind-mind küzdelmet jelentenek most és a jövőben, de semmi kétsé-

gem afelől, hogy a gyülekezet megtartja az Isten békességes tűrésre intő beszédét, amely hirdettetik számára.

Az egyházközség tisztviselői közül: Hegedűs Kálmán lelkipásztor szeptember de-

rekán elvitte családját Füzesabonyba. Körülbelül kétheti távollét után visszatért, s egy hétig tépelődött, hogy mit tegyen. Értesüléseim szerint semmiképpen nem akar távozni.

De amikor a helyzet meglepetésszerűen változott kritikusra és némely embereknek előző

távozásán, kifejezett, bizonyára fenyegetést érezhető rosszal ása is megzavarta, az utolsó órákban kerékpáron eltávozott. Azóta semmi ellenőrizhető hír nem érkezett róla. Laká-

sát én teljesen kifosztva tálaltam. Mindössze három teljesen szétázott bútordarab volt az előszobában. Remélhető azonban, hogy ha rövidesen visszatér, még sok mindent megtalálhat a polgári lakosság között. Vagyonát már első eltávozása alkalmával német katonák is kikobozták, második eltávozása után pedig, mikor a hadiesemények során román katonakórház települt a parókián, a még szobáiban levő ingóságokat az udvarra húzgáltak ki.

Hogy ez idő szerint még életjelt nem adott magáról, indokoltnak tartom, mert a Füzesabony közelében levő Egerről még olyan hírek hal atszanak, hogy az még nincs szilárdan orosz kézen, tehát a harcok még nem fejezőtek be.

Az egyházközségnek négy tanerője volt: Benedek László igazgató tanító, Hercegh

János kántortanító, Horváth József tanító és Bartha Erzsébet tanítónő. Valamennyien elmenekültek a lelkipásztori családdal egyidőben, de hogy hová, arról semmi alapos értesülést nem sikerült szereznem. Róluk sem tudhatom, milyen értékeiket hogyan tudták biztonságba helyezni, de a lakása valamennyinek teljesen üres. Esetleg sikerül úgy nekik, mint a Lelkipásztornak körülbelül 2-2 darab jobb bútort a visszatérésig átmenteni.

A gyülekezetnek adat szerűen kimutatható veszteségei a következők:

Épületkárok:

A lelkészi lakáson: 12 félablakból az üveg, s maguk az ablakkeretek is, 13 félablakból csak az üveg hiányzik. Hiányzik 3 nagy-, három kicsi-, 4 ólra való ajtó. Hiányoznak a hombárból deszkák (körülbelül 30 méter), a góréról lécek (körülbelül 20 méter), egy veder a kútról és körülbelül 10 méter deszkakerítés. Az I. számú tanítói lakáson és iskolaépületben: 10 ablakszárny üveggel, 15 ablakszárnyból az üveg, 1 szobaajtó, 1 ólajtó, 4

klozett ajtó, 1 kályha, 1 kútostor, óldeszkák hiányzanak. A II. tanítói lakáson és iskola-

épületben: 8 ablakszárnyból az üveg, 3 klozett ajtó és 2 verőce hiányzik. A III. tanítói la-káson és iskolaépületben: 8 ablakszárnyból az üveg, 2 ólajtó, 1 verőce, 1 kútostor, 1 veder, 2 kilincs és 1 ajtózár hiányzik. A templomban hiányzik 3 ajtó üveg, a tetőzet körülbelül 600 Pengő, az orgona (két változat) körülbelül 2000 Pengő összeggel helyrehozható kárt szenvedett.

Az összes épületekben esett károk összegezve:

Orgona: két változat, körülbelül 2000 Pengő

Templom tetőzetén bádog körülbelül 600 Pengő

– 201 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

Lefolyó csatorna 14 méter

Ablaküveg 36.5 négyzetméter.

Ablakkeret 23 szárny.

Szobaajtó 3 darab

Kisebb ajtók 7 darab

Verőce: 3 darab

Kályha: 1 darab

Veder: 3 darab

Kútostor: 1 darab

Kilincs: 2 darab

Ajtózár: 1 darab

Kerítés (deszka): 50 méter

Léc: 20 méter

Deszka (hombárból): 30 méter

Klenódiumok:

Az úrasztali és keresztelési edények megvannak (több polgári egyénektől került visz-sza), csupán a keresztelési kancsó fedele van a forrasztásnál elválva; terítőkből sajnos alig van meg valami, az összes (számukat megál apítani nem lehetett, de legalább 3 úrasztali és 3 szószéki) terítők, melyek bársonyból, posztóból, vagy gyapjú kézimunkával készültek, hiányoznak. A vászonból készültterítőket egy állítólagos megbízott őrizte, ami valószínűvé teszi, hogy a többieket is elhelyezte valakinél a távozni készülő lelkipásztor.

Levéltár:

Nem ál apítható meg, hogy az egyházközségnek milyen anyaggal rendelkező levéltá-

ra volt. Én négy évvel ezelőtt dolgoztam pár hétig ezen a parókián, de nem emlékszem a parókia épületében irattárra, amely rendszeresen meggyűjtött régi okmányokat tartalma-zott volna. A templomban van egy fali szekrény, amelyben vannak iratcsomók. Ezekből az egyházgondnok véleménye szerint nem hiányzik. Az újabb iratanyagot teljes egészében a szemétdombon találtam. A hiány a lelkipásztor nélkül nem ál apítható meg, de tény, hogy az 1944. évről sem költségvetés, sem számadás, sem adófőkönyv, sem vagyonleltár, sem választói névjegyzék, úgyszintén ilyenek az 1945. évre részben, vagy egészben elké-

szítve, nem kerültek elő. A parókiális könyvtár köteteiből szintén csak a szemétdombon akadtam néhányra, de mindre elázott, használhatatlan ál apotban. Anyakönyvek megvannak, csupán egy kötetből van az 1926-1929. évi bejegyzéseket tartalmazó (születések, keresztelések) lapok alsó fele kitépve. Presbiteri jegyzőkönyvekből hiányzik az 1937. évi határozatokkal kezdődő legújabb kötet.

Emberáldozatok:

Agyonlövés következtében pusztultak el K. Szabó Sándor, Balogh Károly és Nagy

Lajos atyafiak, akik közül két előbbit indok nélkül lőttek agyon követelőző katonák, a harmadik pedig, gyengeelméjű lévén, nem állott meg a katonák felszólítására. Egy égő lő-

– 202 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

szeres autó mellett érte halálos baleset Vida Istvánt, az egyházközség harangozóját. Életét vesztette még Hodosán Vilma. Összesen 5 atyafi .

A jelen1egi helyzetről már Istennek hála, azt jelenthetem, hogy, bár több ideiglenes megoldással, az egyházközség élete a normális mederben folyik. Január 7.-én megkaptam a Nagytiszteletű Esperes Úrtól a felhatalmazást, hogy Nagykerekiben, mint helyettes lelkész működjek. Így Deo volente a lelkészhiány megszűnt. Az istentiszteletek zavartalanul tarthatók. Az Ifjúsági Egyesület megalakult. A felnőttek pásztorálását családlátogatásokkal végzem, s ugyanerre jó alkalom a sorkosztolás, amelyet részben a gyülekezet anyagi könnyebbsége érdekében, részben éppen a pásztori lehetőségek megfontolásával vál altam. A lelkészi irodahelyiséget berendeztem, s az összes hivatali teendők végzé-

sét megkezdettem és folytatom. Az egyházi adót, szakítva az eddigi együttes kezeléssel külön kezelésben szedjük. Kielégítő eredménnyel. A gyülekezet lelkiál apota megbé-

kéltnek mondható úgy a jelen megpróbáltatásait, mint a jövendő fenyegetéseit illetően.

Az iskola is zavartalanul végzi munkáját. Hat derék diák ifjú (Szőke Sándor, Gönczi Sándor, Tóth Ernő, Czina Pál, Nagy Géza és a közben eltávozott Dózsa Ernő, aki megérkezésemig istentiszteleti szolgálatokat is végzett s a Dózsa Ernő örökébe lépett Kiss Viola, a legelső alkalmat felhasználva, már november 20.-án összeszedték a gyermekeket, megkezdték a munkát s őszinte megál apításom szerint, úgy mennyiségileg, mint minő-

ségileg teljesen kielégítő jó munkát végeztek. Most gyakori iskolalátogatással és tanítói értekezletek tartásával igyekszem segítségükre lenni, hogy képesítésük hiányát pótoljuk.

A gyermekek iskolalátogatása a mostani télvíz idején is az átlagosnál sokkal jobbnak mondható. Fizetésüket (négy fizetést, amelyen, haton megosztoznak) a község adja, de tudatában vannak mindazoknak, amikre Főtiszteletű Püspök Úr körleveleiben saját iskoláinkkal kapcsolatban figyelmeztetett.

A gyülekezet egyetlen ponton nem mutatja a normális keresztyén gyülekezet ké-

pét: a templomlátogatás távolról sem kielégítő. Igaz, hogy sok a robot, de nekem régebbi tapasztalatom az, hogy ez a hanyagság nem a hadieseményekkel áll kapcsolatban.

Bízom azonban abban, hogy ha sokaktól, akiknek semmijük nem volt, elvétetett is

amilyük volt, azoknál, akiknél, volt s akiknél van, ezekben a próbáltatásokban ezt a

„van” -t megszaporítja a fáradtakhoz, betegekhez, éhezőkhöz és szomjúhozókhoz jött Krisztusnak hozzájuk a szóló Evangéliuma.

Fentiekben megtett jelentésem tudomásulvételét kérve, vagyok Főtiszteletű Püspök Úrnak

Nagykereki, 1945. január 21.

Költő Gyula

helyettes református lelkész

– 203 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

Nagyszántó

A lelkészi lakáson: elromlott 7 ajtózár, kitört 10 négyzetméter ablaküveg, hiányzik 1

veder, 7 méter lánc (a kútról), 8 méter kályhacső, 2 ólajtó, 10 szál deszka (40 méter).

A templomban: egy elromlott ajtózár, és tönkre ment 2 persely. Iskolában: elpusztult 1

pad, térképek és néhány könyv. Klenódiumokból hiányoznak: 1 gyászlobogó, 1 ezüst tányér, 1 keresztelési tál, 1 keresztelési abrosz, 1 bársony katedra terítő, 1 hivatali pe-csét. Anyakönyvekből: hiányzik a születéseket, esketéseket és temetéseket tartalmazó I.

kötet. Az irattár vesztesége nem ál apítható meg, mivel azonban a lakástól a szerteszórt papírokat nem hurcolták ki, valószínű, hogy az egy szobába összehordott s ott elzárt papírhalmazból adandó alkalommal kiválogathatók lesznek a szükséges iratok.

A jelenlegi ál apot normálisnak mondható. Az igehirdetési szolgálatok folynak.

Szükség esetén lelkész télvíz idején is hozzáférhető. Az e téren szükséges gondoskodást Czeglédi Sándor igazgató tanító példás buzgósággal végzi. Az iskola zavartalanul működik, mert egyetlen tanerője el sem távozott. Fizetését az egyházközség a későbbre remélt ál amsegély terhére előlegezi, ha az ál amsegély végleg elmaradna, a tanító a nyert előleget nem téríti meg. Az adó 1945. évre máris befolyt. A Kollégiumnak 300 Pengő se-gélyt küld az egyházközség. A körlevelek mindama pontjait, amelyek a bekövetkezhető

nehézségekre készítik elő az egyházi tisztviselőket, őrállókat, behatóan megtárgyaltam a presbiterekkel, s remélem minden kérdésben helyesen foglalnak majd ál ást. Sajnálattal kellett tapasztalnom, hogy a próbáltatás nem okozott szembetűnő lelki elmélyülést.

Ezért nagyon hiányzik a személyes lelkigondozói munka, amely lelkipásztor hiányában nem végezhető. Meg kell említenem egynémely presbitereknek azt az ál áspontját, hogy a túloldalon megemlített károkat anyagilag is felelőssé kívánják tenni a majd visszatérő

lelkipásztort, mondván: ha otthon maradt volna, nem érték volna az egyházközséget ezek a veszteségek.

A nagyszántói gyülekezet jelentését, s ezt a kiegészítést még 2 példányban elkészí-

tettem s a többi példányokat főtiszteletű uram által rendelt helyükre futtattam.

Tisztelettel kérve fentiek tudomásulvételét, vagyok főtiszteletű Püspök úrnak

Nagykereki, 1945. január 22.

Költő Gyula

nagykereki-i helyettes lelkész

– 204 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

Egyházközségünk, más egyházközségekhez hasonlóan, 1944. szeptember havától kezdve a háborúval járó megpróbáltatások, szenvedések és anyagi veszteségek hosszú sorozatán ment át, s ezek még ma sem szűntek meg tejesen, amennyiben a különböző termény- és ál atbeszolgáltatások ma is érzékenyen érintik a lakosságot, úgyszintén a férfiak ál an-dó gyalog- és igás robotmunkája, mely alól még az ünnepnapok alkalmával sem voltak mentesek.

Egyházközségünk 1944. október 10. óta lelkipásztor nélkül van, amennyiben

Eszenyei Béla lelkipásztorunk községünkből a jelzett napon elmenekült, s azóta felőle semmi értesülésünk nincsen.

Lelkipásztorunk két ízben menekült: először szeptember 26.-án egy Debrecen felé

visszavonuló honvéd katonai alakulattal távozott községünkből, azonban október 1.-én ugyanezzel a katonai alakulattal visszatért.

A másodízbeni menekülése október 10.-én hajnalban történt, a midőn egy német

katonai alakulattal távozott, s azóta további sorsáról, avagy tartózkodási helyéről semmit sem tudunk.

Lelkipásztorunk elmenekülésével azonban nem szűnt meg Isten Igéjének hirdetése

templomunkban, mert Czeglédi Sándor kántortanítónk helyén maradt, s amint a helyi körülmények lehetővé tették, minden vasárnap, valamint az ünnepeken is rendes istentiszteletet tartott. Az úrvacsora kiosztása, lelkipásztor hiányában, a karácsonyi ünnepen elmaradt.

Mivel a közvetlenül szomszédos egyházközségek (Bihar, Nagykereki, Kisszántó)

szintén lelkipásztor nélkül vannak, a sakramentumok kiosztása, esketés, temetés elvég-zésére, mint beszolgáló lelkészek Költő Gyula a nagykereki egyházban helyettesítéssel megbízott lelkész, vagy a biharpüspöki és borsi lelkészek jöhetnek számításba, mert kántortanítónk, aki 41. szolgálati évét tölti, megrongált idegzete miatt a teendők végzésére nem vál alkozhatik, ellenben a közönséges vasárnapi istentiszteletek megtartását, miként eddig végezte, ezután is készséggel végzi.

A háborús események zajlása, sajnos, egyházközségünktől emberáldozatot is köve-

telt: Papp Sándor 21 éves ifjú egyháztagunk Nagyszántó és Nagyvárad között október 10.-én közigazgatási futárszolgálatot végzett, s amint szolgálatában hazatérőben volt, út-közben szemben találkozott a községünkből menekülő német csapatokkal. Ő is mene-

külni próbált, miközben Kisszántó községben halálos lövés érte. Eltemetése, az akkori körülmények miatt, minden egyházi szertartás nélkül, csak a hozzátartozók egy részének részvételével történt. Ettől a szomorú esettől eltekintve, egyházközségünknek több halá-

los áldozata nem volt.

Községünk, mivel a német csapatok itten nem vették fel a harcot, nem szenvedett nagyobb pusztulást. Templomunk, iskolánk, s községünk minden lakóháza sértetlen, csak egy-két udvar kerítése rongálódott meg, azonban a lelkészi lakást és az ál ami iskolát, melyeket az átvonuló katonák gazda nélkül, bezárva találtak, az épületek bezárt ajtóit feltörték, úgyszintén a melléképületek ajtóit is. A lelkészi lakás minden ajtózára használhatatlan, az ablakok egy része betörve, a kályhacsöveket, a főzőkemence lerét, a kút láncát és vedrét elvitték, a tornác fedődeszkái, az udvar kerítésének több deszkája, a sertésólak

– 205 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

ajtói hiányzanak. A lelkészi lakás berendezéséből csak egy összetört zongora maradt a lakásban. A berendezésnek azonban csak egy része kallódhatott el, mert lelkészünk bútorainak egy részét a szomszédoknál helyezte el még első menekülése előtt.

Az ál atállományban, gazdasági eszközökben háztartási- és konyhafelszerelésekben, ruha- és lábbelineműekben a híveket, kivétel nélkül, jelentős veszteségek érték. Minden használható lovat, igen sok szekeret elvittek az átvonuló katonák, emellett nagy mennyiségű takarmány, sertés, baromfi és gabonanemű pocsékolódott el a válságos napok alatt.

Egyházközségünk gondnoka lelkészünk első menekülése után (szeptember 26.) ösz-

szeszedte a lelkészi irodában található 5 darab anyakönyvet (a 18. századból származó I. kötet nem volt ott) továbbá a klenódiumokat, úgymint 2 darab úrasztali poharat, 2

darab tányért (egyik ezüst, másik cin) a keresztelő kancsót és tányért, továbbá 6 darab kenyér terítőt, 2 darab damaszt abroszt, 2 darab katedrai és 2 darab úrasztali terítőt, valamint az egyház pecsétjét, s azokat a templomban az úrasztala fiókjában elhelyezve, a fiókot lezárta.

Lelkészünk második menekülése előtti napon (október 9.) a távol levő gondnok fe-

leségétől elkérte az úrasztala fiókjának kulcsát azzal, hogy egy anyakönyvi kivonatot kel kiállítania. A kulcsot nem küldte vissza, hanem azt gondnokunk egy hét múlva Burai Mihálynétól kapta vissza, aki lelkészünk sertéseinek és baromfiainak gondozásával bízott meg.Az átvonuló katonák október 11.-én a templom ajtaját feltörték, s behatolva a két perselyt összetörték, a gyászlobogót elvitték, de az úrasztala fiókját nem bántották.

Egy hét múlva gondnok az úrasztala fiókját felnyitva az odatett anyakönyveket és terí-

tőket sértetlenül mind megtalálta, csak a 2 darab pohár, 2 tányér, a keresztelő kancsó és tányér s az egyház pecsétje hiányzott. Pár nap múlva Burai Mihályné azzal adta át gondnokunknak az egyik poharat és a kenyérosztó egyik cintányért, hogy ő azokat a lelkészünk pincéjében találta, míg Gál Imre hívünk ugyancsak átadta gondnokunknak a másik poharat és a keresztelési kancsót, melyeket egy orosz katonától kért el, aki nála volt szál ásban. Mindezekből arra lehet következtetni, hogy a kegyszereket lelkészünk a pincéjében elásta, de a katonák felszedték és széthordták.

Hiányzik tehát az ezüst kenyérosztó tányér, a keresztelési tányér, az I. számú anyakönyv, az egyház bélyegzője, továbbá a Csiki Zsuzsánna által adományozott keresztelési abrosz és a Nagy Lajos és Horváth Antal és nejeik által adományozott pirosbársony ka-tedraterítő. E két utóbbit gondnok nem találta a lelkészi irodában a többi terítők között.

Az egyház irat- és levéltárát, valamint a parochiális könyvtárt az átvonuló katonák szétszórták és összetaposták. Az egyház bekötött jegyzőkönyveit, az irattár és könyvtár egy részét a sok lim-lom közül napokon át végzett válogatással összeszedtük, s a templomban helyeztük el. A hiányt megál apítani azonban nem tudjuk.

Végül örömmel jelenthetjük, hogy felekezeti iskolánk épülete sértetlen, s a felszerelésben így csekély a veszteség. Mindössze egy iskolai pad rongálódott meg, továbbá a térképek és egy pár könyvtári könyv semmisült meg. Iskolánkban a tanítás még november 22.-én megkezdődött, s azóta folytonos s mivel az ál ami iskola tanterme ez idő

szerint használhatatlan, ez iskola növendékei is felekezeti iskolánk tantermében nyernek

– 206 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

oktatást az ál ami tanítónőtől a délelőtti órákban, amíg felekezeti iskolánk növendékeit a délutáni órákban oktatja tanítónk.

Helyzetjelentésünket a fentiekben megtéve maradtunk a Főtiszteletű és Méltóságos Püspök Úrnak

Nagyszántó, 1945. január 21.

Fehér Károly

gondnok

Czeglédi Sándor

református tanító

Nagy Imre, Balogh Lajos, Szilágyi Sándor

Deli Kálmán, Zétényi Gyula, Gáti Imre,

Nagy Lajos, ifj. Bernáth Sándor

Nagyvárad

Az 1944. év december havának 13. napján déli 12 órakor (helyi időszámítás szerint) dél-előtt 10 órakor felkeresték lakásán Csernák Béla elnöklelkészt Olasziból Dr. Olasz Béla, vitéz Kovács László presbiterek, Újvárosról Papp László adminisztrátor lelkész, Monus Sándor egyházrészi gondnok, Velencéről Kiss Károly lelkipásztor, Kis Lajos algondnok, Rétről Sarkadi Pál adminisztrátor lelkész, Dr. Szőke Ferenc presbiter, és Béczy Ernő egyházi főpénztárnok.

Csernák Béla elnöklelkész megindult lélekkel köszöntötte kedves látogatóit. Kérte az Istent, tegye áldottá ezt a találkozást. Szükségét érzi annak, hogy ismertesse azokat az eseményeket, amelyek 1944. szeptember 4.-ei presbiteri gyűlés óta felettünk elviharzott, és jelentést tegyen elnöki intézkedéseiről, amelyeket mindig lelkésztársainak, valamint a főgondnok helyettesének Monus Sándor egyházrészi gondnoknak, Dr. Olasz Béla presbiternek és a pénztárosnak tudtával foganatosított.

Legutóbbi presbiteri gyűlésünk óta egymást követték a katasztrofális események.

Szeptember 6.-án még a június 2.-i bombázásnál is súlyosabb támadás érte város-

unkat. Réten elpusztult az imaház és lelkészlakás, továbbá a már befejezéséhez közeledő

szép új elemi iskolai épület. Velencén a lakhatatlanságig összehasadozott a parochia, sok kárt szenvedett a kántortanítói lakás, az imaház és a kultúrház.

Még Dr. Soós István főgondnok úrral egyetértésben gondoskodtam a kibombázott

egyházi tisztviselők lakásáról. Kis Károly velencei lelkész úr, az igazgató-tanítói lakásban (Nagy Sándor utca 16.), Bancsik János kántor tanító úr ugyancsak ott az igazgató-tanítói irodában helyezkedett el. Dr. Szabó Lajos réti lelkész úr számára a Hitler, (régen Úri) utca 59. sz. házat utalta ki a polgármesteri hivatal. Itt nyert elhelyezést a lelkészi hivatal

– 207 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

is, amelynek berendezését a bombázás után ideiglenesen az olaszi lelkészi hivatalban őriztük.

A romok úgy elborították városunk egyes utcáit, hogy a közlekedés fennakadt s a

királyi tanfelügyelőséggel egyetértésben, miután a püspöki hivatal al telefon összeköttetést nem kaptam, a kényszer helyzetre tekintettel főgondnok úrral egyetértésben a tanítás kezdetét iskoláinkban is október 1.-re halasztottam, Dr. Révész Imre püspök úrnak még szeptember 7.-én 283. szám alatt jelentés tettem a ránk zúdult nagy csapásról és iskolánk kezdetének elhalasztásáról. Püspök úr szeptember 11.-én 948. szám alatt írott válaszában velünk együtt siratja a gyönyörű megújhodásnak indult váradi egyháznak megpróbáltatását. Imádkozik értünk, hogy Várad megmaradhasson a magyar haza testén. Segítségét készséggel ajánlja fel. Püspök úrhoz szeptember 21.-én küldtem újabb jelentést, amikor a közeledő veszedelem elől már sokan elmenekültek városunkból. Még egy jelentést írtam szeptember 26.-án amit már nem postán, hanem egyik menekülővel küldtem el.

A háború viharának közeledtére szeptember 15.-én azt a felhívást kaptam a város katonai ügyosztályától, hogy jelentsem be hány elszállítandó csomagja volna az egyháznak, hány métermázsára rúgna a ládák súlya, mert a város gondoskodni akar az elszállításról.

Főgondnok úrral az egyházi anyakönyveket és a presbiteri jegyzőkönyveket ítéltük elszál-lítandóknak. Csináltattam tehát 5 ládát és a könyveket azokba helyeztük el. Szeptember 21.-én személyesen jártam a katonai ügyosztályon és a polgármesteri hivatalban, s mindkét helyen azt a felvilágosítást kaptam, hogy a városnak nincs módjában gondoskodni az egyház ládáinak elszállításáról. Ennek tudomásul vétele után intézkedtem, hogy a lezárt ládák az újvárosi templom tűzmentes, vasajtóval el átott földszinti helyiségébe vitessenek le, oda ahol az úrasztali klenódiumokat is őrzik. Az 1784-1925. évi anyakönyveket kezelő

újvárosi lelkészi hivatalból Dr. Incze Gábor lelkipásztor úr akkor már eltávozott, s a mentési munka végrehajtásában Monus Sándor egyházrészi gondnok segített.

Szeptember 24.-én reggel 9 órakor az istentisztelet végeztével felkerestek hivatalom-ban: Dr. Soós István főgondnok, Dr. Szeghalmy Sándor olaszi egyházrészi gondnok, Finta Gerő igazgató, akik úgy nyilatkoztak, hogy a várost az esetleges ostrom alatt sem hagyják el; hasonló nyilatkozatot tett a később érkező Gálbory Erzsébet polgári leányiskolai igazgató is. Nyilatkozatuk megerősített szándékomban, hogy nem hagyom el gyülekezetemet, hanem vál alom a sorsot, amit Isten akarata részünkre kiszabott. Még ugyan ezen a napon délután 3 órakor eltávozott vitéz Papp Andor segédlelkész az olaszi parochián egyedül maradtam lelkész. Este már jelentették, hogy dr. Soós főgondnok is elutazott családjával együtt Budapestre.

Szeptember hó 25.-én az egész várost elfogta menekülési láz, s a főispán és alispán szíves ajánlata szerint a vármegye utolsó autója hétfő este szakadó esőben elvitte felesé-

gemet és leányomat is Berettyóújfaluba, abban a reményben, a németek várt segítségével pár nap alatt megmenekül városunk a veszedelemtől és a nők pár nap múlva visszatérhet-nek Nagyváradra. Így aztán hétfőn este teljesen egyedül maradtam az olaszi parochián.

Magánosságom csak kedden délutánig tartott, mert 26.-án délután 2 órakor Kiss Ká-

roly lelkésztársam és családja, Béczy Ernő énekvezér és családja, összesen tizenhárman költöztek át hozzám a lakás óvóhelyére a 150 éves pincébe. A támadás a déli országhatár

– 208 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

felől érte városunkat. Körös balparti részt. Napokon át a pince volt lakóhelyünk. Szeptember hó 29.-én pénteken merészkedtünk ki először az utcára. Felkerestem az újvárosi egyházi épületeket, Mónus Sándor egyházrészi gondnok lakását, az olaszi római katolikus plébániát, több családot. Megál apíthattam, hogy találat érte ujvárosi templomunk nyugati tornyát, a református otthont, az ujvárosi kántori lakást, a leánynevelő intézet dísztermét, akna robbant az árvaház kapuja előtt. Szombaton reggel, mikor újból fölzen-dült a harangszó, boldogan siettünk templomba. Vasárnap október 1.-én nagy gyülekezet sereglett fel az olaszi templomba, hogy halát adjon Istennek az oltalomért. Ott láttuk a gyülekezetben a főispánt és alispánt.

Felocsúdva az átélt megpróbáltatásból seregszemlét tarthattunk és megál apíthattuk, hogy az ujvárosi és réti egyházrész lelkész nélkül maradt.

Újvárosról Dr. Incze Gábor még a szeptember 6.-ai bombázás után elutazott Buda-

pestre. Miután a szerkesztésében megjelenő Híradó nem emlékezett meg az egyházunkat ért nagy csapásról, a felelős szerkesztő távolétében ismét átvettem a Híradó szerkesztését s annak két utolsó számát magam rendeztem sajtó alá. Az újvárosi segédlelkész Költő Gyula is elhagyta helyét, s főnöke távollétében az elnök lelkészt sem értesítette elmeneteléről. Így következett be az a helyzet, hogy akik lelkészi szolgálat igénybevétele céljából az újvárosi paróchián zörgettek, ott zárt ajtókra találtak.

Egy házaspár október 3.-án azzal jött hozzám, hogy eskessem meg őket, miután Új-

városon senkit sem találtak.

Réten dr. Szabó Lajos lelkész szeptember 24.-én még otthon volt. Eltávozásáról

szeptember 25.-én az esperes Élesdről telefonon értesített, másnap szeptember 26.-án reggel kaptam meg az eltávozott lelkésztárs levelét, amelyben tudatja, hogy a Dunán túl-ra megy. Segédlelkésze sem tudott az eltávozásáról. Nagy Lajos segédlelkész mindaddig el átta a lelkészi szolgálatokat, míg október 1.-én délután be nem vonult katonának. Így Rét is lelkész nélkül maradt.

A helyzetről október 4.-én 304/1944. szám alatt tettem jelentést az egyházmegyei elnökségnek. Jelentésemet az elnökség Nagyváradon lakó tagja dr. vitéz Nadányi János egyházmegyei gondnok vette át, miután az esperes úrral nem érintkezhettem. Az egyházmegyei gondnok engedélyével az új városi egyházrész lelki gondozását Papp László internátusi igazgató lelkészre, a Réti egyházrész gondozását Sarkady Pál val ásoktató lelkészre bíztuk. Erről a gyülekezetet a Református Híradó útján (sajnos az utolsó számban) értesítettem. Október 6.-án délután hazaérkezett dr. Incze Gábor és felkeresett pár percre, néhány napot aztán itthon töltött, tudomásom van arról, hogy Biharpüspökiben is hált, az október 12.-re virradó éjjelt pedig Lukács György utcában egy tanítónő család-jánál töltötte. Aznap eltávozott, anélkül, hogy felkeresett volna és gyülekezetére vonatkozólag valami intézkedést tett volna. Ezek után a helyettesítésre vonatkozó rendelkezés megváltoztatására nem volt szükség.

Elkövetkeztek ránk a második ostrom halálosan nehéz napjai is, amely napokat már 18-an töltöttük el az Olaszi parochia pincéjében. Az ostrom nagyobb karokat most is Újvároson okozott. A két tornyú templomunkat találat érte, de azért a templom nem vált használhatatlanná. A háború következményeképpen sok kár esett a presbiteri gyű-

– 209 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

lésterem, az elnöki szoba, a gazdasági hivatal bútorzatában. A gyűlésterem képei közül Ritoók Zsigmond arcképe, az elnöki szobában Kálvin János arcképe esett áldozatul. Feltörtek a pénztári szoba vasszekrényét és elvitték a benne maradt mintegy 1500 Pengő

készpénzt, és a szekrényben őrzött kötvények közül sok megsemmisült. A fiú internátus igazgatójának jelentése szerint eltűnt az internátusnak mintegy 5000 Pengő készpénze, elhordták az internátusi ágyak nagy részét, megrongálódott az udvari kőkerítés a nagy-kapuval együtt. Olasziban a leányinternátust Gálbory Erzsébet igazgatónő ottmaradá-

sa megóvta a nagyobb pusztulástól. Árvaházunknak élelmiszerraktára és bútorzatának egy része esett áldozatul. A leánynevelő intézet óvóhelyen tanárnőink és a diakonissza testvérek nagyobb baj nélkül élték át a veszedelmes napokat. Urasztali klenódiumaink megmaradtak, leszámítva néhány felprédált terítőt. Iskoláink bútorzata is sok kárt szenvedett.

Egyházunk tisztviselői a közös sorsnak részesei. Ruházatunk nagy része áldozatul esett. Miután életben maradtak, s egészségükben nem szenvedtek, a vihar csil apultával munkához láttak. Megkezdtük a halottas házak látogatását, a halottak eltemetését, Az első napokban udvarokon, virágos kertekben, a Kőrös partján temettük el a halottakat.

Olaszi templomunk előtt 5 ismeretlen halott pihen a boldog feltámadás reménye alatt.

Én magam több keresztelést és egy esketést végeztem magán háznál, például dr. Szőke Ferencet október 11.-én az ostrom alatt eskettem meg, jövet-menet életveszélyes utat járva meg. Isten megőrzött bennünket s az élet lassan megindult.

A vöröshadsereg parancsnoksága október 17.-én fogadta először az egyházak kép-

viselőit. A parancsnokság nevében közöltek velünk a parancsot, hogy az egyházak folytassák munkájukat. Október 18.-án reggel megszólalt az olaszi templom harangja, attól kezdve minden reggel tartunk istentiszteletet. Az első vasárnap istentiszteletet Olasziban tartottunk meg október 22.-én, Újváron és Velencén csak egy hét múlva. A Réten pedig az Élőtelepi iskolában három hét múlva kezdhettük meg az istentiszteletet.

A hadsereg parancsnoksága október 28.-án reggel 8 órakor ismét fogadta a val ás

felekezetek képviselőit. Maga a tábornok adta tudtunkra, hogy a val ás gyakorlata szabad, mindenki azt a val ást követi, amelyiket akarja, kiváltságos felekezet nincs, meg a zsidó sem az, nem hajlandó elszakítani a nagyváradi magyar görög katolikus egyházat a hajdúdorogi püspökségtől, azt sem hajlandó elrendelni, hogy minden görög katolikus és görög keleti gyermek románul tanulja a val ást. Minden marad a régiben. Ez utóbbi megjegyzés fontosnak tartottuk, gondoltunk az ál am és egyház között eddig fennállott kapcsolatokra.

Lelkésztársaimmal megál apodtunk abban, hogy egyelőre nem prédikálunk, ha-

nem az emberi beszéd helyett Isten igéjének adunk több helyet istentiszteletünkön, az előfohász után elmondjuk a gyülekezettel az apostoli hitformát. Megál apodásunk helyességet igazolták az események. Egyik val ástanárunk a tanévet megnyitó istentiszteleten beszédet mondott, a beszédet tanári karban a tanítványok előadása alapján kritika tárgyává tették. Ma már lelkésztársaimmal prédikálunk. Mindenki megtalálja mondani-valóit Isten igejenek irányítása mellett. Az Apostolikum elmondása a gyülekezetre nagy hatást tesz, a templomban megjelenők meghatódottan tesznek val ást hitükről. Azok a

– 210 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

vidéki lelkésztársaim, akik példánkat követve a Hiszekegy elmondását bevezették bizonyságot tesznek arról, hogy ez jó hatással van minden gyülekezetre.

Jól esik tapasztalnunk, hogy egyházunk tagjai hálásan fogadták ittmaradásunkat.

Itt vagyunk lelkészek: Csernák Béla olaszi, Kiss Károly velencei lelkipásztor, Pap László újvárosi, Sarkady Pál réti megbízott lelkész, Bittó Zoltán val ástanár, Paksi Kis Sándor val ásoktató lelkész, Tanárok: Gálbory Erzsébet polgári leányiskola igazgató, Ambrus Julia, Varga Éva, Dr. Vadász Jánosné tanárnők. Tanítók: Kelemen Etelka, Kis Ilona, Incze Ilona, Ujvári Eszter, Szikszai Erzsébet, Gálbory Margit. Kántorok: Béczy Ernő, Vásárhelyi Sándor. Ittmaradásuk, a közös sors vál alása megmentette a nagyváradi református egyházközséget azoktól a bajoktól, amelyek a lelkész és tanító nélkül maradt gyülekezeteket gyötrik. Templomaink egyre jobban megtelnek. Az emberek vágyakoznak az

evangélium után. Az első úrvacsora osztás alkalmával, advent első vasárnapján, sokan járultak az úrasztalához. Iskoláink népesek.

Segédlelkészeink ma már nincsenek. Olasziból vitéz Pap Andor szeptember 24.-én,

Rétről Nagy Lajos október l.-én távozott el. Költő Gyula újvárosi segédlelkész eltávozását nem tudom nap szerint meghatározni, de annyi bizonyos, hogy Kis Imre es Bustya Mária házaspár október 3.-án nem talált Újvároson senkit. Költő Gyula Biharkeresztesről, ahol szüleinél tartózkodott be-be nézett Nagyváradra, ha nem is azzal a szándékkal, hogy a szolgálatát felvegye, noha november 30.-ig a teljes segédlelkészi fizetését megkapta, mint ahogy az egyház minden tisztviselőjének kiutaltam ez októberi-novemberi járandóságát.

Újabban azt hallottam róla, hogy tanári megbízást szeretne nyerni, és szüleivel együtt beköltöznek a Sulyok püspök úr lakásába. Rácz Mihály velencei segédlelkész velünk volt a veszedelmek napjaiban. Üzenet érkezvén hozzá, hogy menne haza Nagyszalontára, mert ott nincs lelkész, a szalontaiakkal folytatott tárgyalás után úgy döntött, hogy ha mi nem akadályozzuk meg, hazamegy. Eltávozásának nem mondottam ellene, mert

Nagyszalontán felesége szüleinél megélhetése, meleg otthona biztosítottabbnak látszik, s az egyetemes református egyháznak, nagyobb szolgálatot tehet Nagyszalontán, mintha továbbra is itt marad.

A vidéki gyülekezetek közül több maradt lelkész nélkül, és Hegyközsáldobágy,

Biharszentjános, Kisszántó hozzám fordult papért. Hivatali jogom sem volt az intézkedésre, de módom sem rá, hogy kérésüket teljesítsem. Maga Nagyvárad is nélkülözni kénytelen az ifjabb lelkészeket s mikor hetvenedik évemhez közel egy-egy temetés, kocsi es vil amos hiányában a temetőbe gyaloglás sokszor zord időben meglehetésen elfáraszt, nem vál alkozhattam arra, hogy gyalog kimenjek ezekbe a gyülekezetekbe.

Iskoláink sorsára vonatkozólag már az első kihallgatás alkalmával kérdést intéztem a parancsnokság képviselőjéhez, hogy amennyiben az egyházak iskolákat is tartanak fenn, mi lesz az egyházi iskolák sorsa. A kapitány úr azt felelte, hogy az iskolákról később lesz szó. A katonai parancsnokság rendeletére meg is történtek az újabb beíratások.

Elemi iskolánk elhalt igazgatóját helyettesítő Bancsik Janos eltávozván, a beírások körüli teendőket Borsos József nyugdíjas ál ami igazgató tanító végezte, tudniillik, ő már tavaly is nálunk működött kisegítőképpen. A beírt tanulókat az olaszi 4, és az újvárosi 2

– 211 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

csoport befogadhatta, s miután 6 tanítónő jelentkezett, Borsos József úrnak nem adtunk további megbízást. Méltó, hogy az egyházközség háláját fejezze ki hűséges szolgálataiért.

Az igazgatói teendők végzésére Kelemen Etelka tanítónőt, az iskolaszéki elnöki teendők el átására Kiss Károly lelkésztársamat kértem fel. Elemi iskolánkban a tanítványok szá-

ma: közel 300.

A református leánygimnázium igazgatója és helyettes igazgatója eltávozott. Elmentek a tanárok is három kivételével. Kettő ál ami statusban levő, egy dr. Pelle Erzsébet felekezeti tanárnő. Miután dr. Pelle Erzsébet betegeskedett az igazgatói teendőkre dr. Gyenge Jánosnét kértem fel. A leánygimnáziumban 120 növendék jelentkezett, még pedig az V-VIII. osztályban 21., ezek sem valamennyien reformátusok. Három tanárnővel nem lehetett az iskolát megnyitni, még úgy sem, hogy a polgári leányiskola tanárai hajlandóknak mutatkoztak a kisegítésre. Az ál ami tanügyi igazgató szívesen látta volna az ál ami Szent László gimnázium és a református leánygimnázium egybekapcsolását, leánygimnáziumunk címének fenntartásával. Megbeszéléseink alatt következett be az a rendelkezés, hogy polgári iskolák és a gimnáziumok egységes tantervet kaptak, így alkalmunk nyílt arra, hogy a református polgári leányiskolát fogjuk össze református leánygimnázi-um I-IV. osztályával. A leánygimnázium V-VIII. osztály tanulói pedig elhelyezkedhettek akár az ál ami, akár az Orsolya-rendi gimnáziumban, ez utóbbi is egyesült a Premontrei rend fiú gimnáziumával. Így kellett intézkednünk azért is, mert a leánygimnázium há-

rom tanerője, meg dr. Pelle Erzsébet is, aki biztosítottabbnak látta fizetését az ál amnál, az ál amnál jelentkezett szolgálattételre.

A leánygimnázium épülete a német katonák eltávozása után október 12.-én üresen

állott. Román csendőrséget szál ásoltak el beléje, és szertáraiban meglehetésen sok kár következett be. A román csendőrség távozásával szabaddá lett ez épület, s a hátulsó pa-vilont az ál ami polgári leányiskola kérte, miután az épületében katonaság lakik. Kész-séggel tettünk eleget kérésüknek, s a bútorokat leltár mellett vették át. Kérik a szertárak használatának megengedését is, a felelősséget vál alja az iskola igazgatónője. Hallomá-

som szerint a polgári leányiskola által elkért tantermekben délutánonként a 2. számú polgári fiúiskola tanít, anélkül, hogy erre tőlünk engedélyt kért volna. Az intézet három szolgája közül egyet a polgári fiú iskola egyet a Tanügyi Igazgatóság alkalmazott, a kertész sorsa felett döntenünk kel .

A negyedszázados polgári leányiskolánk igazgatója Gálbory Erzsébet bátor ma-

gatartásával elhárította a nagyobb veszedelmet az iskola és a leánynevelő intézet felől.

Az internátus berendezése még a német kórház felállításakor áldozatul esett. Az iskolába az újabb beiratkozás alkalmával több, mint 200 tanuló jelentkezett. A leánygimnázium növendékeinek idejövetelével a tanulok száma 340, úgy, hogy az első osztályt, a Tanügyi igazgatóság hozzájárulásával, párhuzamosítottuk. A tanárikart igyekeztünk kiegészíte-ni óraadókkal. A 25 évvel ezelőtt alapított iskola, a nagyváradi református iparosok és munkások gyermekeinek iskolája, viharállónak bizonyult.

A val ásoktatás el átása sok nehézséggel jár, bár a vidéki tanulók elmaradásával a középiskolák tanulóinak létszáma megapadt. Két val ásoktató lelkészünk jelentkezett szolgálatra, Bittó Zoltán és Paksi Kis Sándor. A harmadik val ásoktató lelkész Sarkady

– 212 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

Pál ál andóan itthon volt, s a Réti egyházrész gondozására megbízást nyert. Val ásoktató lelkészeink többsége április 1.-eje óta semmiféle munkát nem végzett az egyház körül.

Kis Tamás val ástanárról semmi hír, lakását bútorzatát lefoglalták, a ház felügyelő a Bibliáját és palástját hozzám hozta át s ezeket átadtam az újvárosi lelkészi hivatalnak meg-

őrzés végett. Kecskés Balázs Nagybajomból jött elő. Miután nem biztosíthattam, hogy illetményeit az ál am helyett az egyház megfizeti, visszament Nagybajomba, ahol főszolgabíróságot vál alt. Kurucz József Derecskéről jött be egy nap, és megértve egyházunk anyagi helyzetét, ő is visszament tartózkodási helyére.

A val ásoktató lelkészek díjlevelének 2. pontja szerint, ha a Val ás és Közoktatás-

ügyi Minisztérium nem adná ki a val ásoktató illetményét, azt az egyház folyósítja. Erre támaszkodva kérte Sarkady Pál val ásoktató lelkész október és novemberi illetményét.

Kérelmére 312/1944. szám alatt azt az elnöki határozatot hoztam, hogy a kért fizetést a viszonyok megváltozására való tekintettel, nem utalhatom ki. Sarkady Pálnak, mint réti megbízott lelkésznek utaltam ki fizetést, amit ideiglenesen 300 Pengő törzs fizetésben és 60 Pengő lakbérben ál apítottam meg, addig is, míg a presbitérium ez ügyben határozhat.

A val ásoktatás körül felmerült szükség indított arra, hogy a református polgári le-

ányiskolában ás az ál ami polgári leányiskolában vál aljam a val ás tanítást. Lelkészi hiva-talomtól való távolmaradásom sok fennakadást idézett elő, s így az ál ami polgári leányiskolában egy Budapestről itthon maradt teológust, Márton Istvánt bíztam meg a val ás tanításával. Javaslom, kérjük fel a lelkész és kántor urakat, hogy vegyenek részt a val ásoktatásban heti 10-10 órán, díjtalanul. Az el átatlanul maradó val ásórákról az iskolaszéki elnök úr a felekezeti tanítónők, vagy más munka erők bevonásával gondoskodjék.

A felekezeti tanítónők tudniillik fél naponként kevés óra számmal tanítanak az iskolában.

Egyházunk anyagi helyzete szinte katasztrofális. A két nagy bomba támadás óta alig folyik be egyháziadó. A bomba támadások okozta károk helyrehozásával felmerült nagy kiadásainkat addigi bevételeinkből kellett fedeznünk. Szeptember hó 8. óta a mai napig alig 5000 Pengő folyt be egyházi- adóból, ideszámítva az egyház segélyezésre nyújtott adományokat is. Igyekeztünk felkutatni minden lehető bevételi forrást. Sikerült felvennünk a Sebeskörös Hitelszövetkezetnél levő betétből 4000 Pengőt. A réti Férfiszövetség Putnoki István algondnok útján beszolgáltatta főpénztárunknak azt a 4000 Pengőt, amelyet a város a Réti református Kultúrterem létesítése címén a költségvetés III. Cs. II. Sz.

6 c. 30 r. alatt tulajdonképpen a Réti iskola építésére irányzott elő. Így aztán az egyház főpénztára fennakadás nélkül teljesíthette a fizetéseket, mind a mai napig, s ki is fizettünk minden járulékot december hó 31.-ig az ál ami adók és a felsőbb egyházi előírások kivételével. 1945. év január 1. után a helyzet megváltozik. Szinte lehetetlen feladat előtt áll az egyház, ha az ál amsegélyek megszűntével az egyházközségnek kell gondoskodnia a lelkészek, tanárok, tanítók esetleg a val ástanitok teljes javadalmáról. Csak a személyi illetmények felrúgnak havonta 11.000 Pengőre. Még, ha a 300 Pengőn felüli fizetéseknek csak 70 %-t szolgáltatnánk is ki, akkor is 8000 Pengőre, ha pedig a 300 Pengős fizetések teljesen elhagynánk, az esetben 7000 Pengőre volna szükségünk havonta. Az egyháziadó mellett tekintélyes a polgári leányiskola tandíjbevétele, úgy, hogy ez az intézet nem jelent nagyobb terhet. De elemi iskoláinknak nincs tandíj bevételük. Bérházaink jövedelmét

– 213 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

felemésztik a közüzemi díjak. Dologi kiadásaink egyre nőnek, a legkisebb iparimunka díja is magasra emelkedett. Megindítottuk az egyházi adószedést. Egyháztagjainkat nem szűnünk meg buzdítani, áldozatkészségre. Mindezek ellenére az egyház pénztára 1945.

január 1. után nem fogja tudni fedezni a kiadásokat. Mégis meg kell próbálkoznunk a lehetetlen feladattal is. Javaslom, január 1.-én vegyük kölcsön az egyház rendelkezésére álló készpénzeket és a belhivatalnokokat a mostani merték szerint fizessük ki, szolgáltassuk ki a tanároknak és tanítóknak az ál amsegélynek megfelelő összeget is, ha az ál am nem fizetné. Kövessünk el mindent, hogy a híveket áldozatkészségre bírjuk, noha vagyonukban ők maguk is sokat szenvedtek. Igyekezzünk előteremteni minden hónapban a szükséges összeget. Bízzunk a mi jóságos Istenünkben, Aki már annyi nehézségeken átsegítette az ő nagyváradi református egyházközségét.

Árvaházunk élemiszerraktára, bútorzata csaknem teljesen elpusztult. A megnyi-

latkozó áldozatkészség reménységet támaszt bennünk, hogy ezt az intézményünket to-vábbra is fenntarthatjuk.

Református szegényházunk, melynek hátsóépülete a nyári bombázások alkalmával

megrongálódott, nem költözött be a polgármester által kiutalt házba: a volt zsidó menházba. Szegényeink részben elköltöztek, hárman meghaltak, s akik megmaradtak, elférnek az épület össze nem omlott szárnyában.

A pénz vásárlóértekének zuhanása következtében az elnökség a stóla díjakat az eddigi díjak kétszeresében ál apította meg. Szabályozandó a harangozás díja is.

Kötelességemnek éreztem, hogy az országos lelkészi nyugdíjintézet Kossuth utcai

bérházát, miután az Egyetemes Konventtől megbízott gondnok eltávozott, kezelésünk alá vegyük, éppen azért megbízást adtam Beczy Ernő egyházi főpénztárosnak, hogy az említett bérházra terjessze ki gondját, hajtsa végre ott is a katonai parancsnokság rendelkezéseit, szedje be a házbéreket és a házbér terhére fizesse ki a közüzemi díjakat, valamint az elnöklelkész által utalványozott nyugdíj és özvegyárva gyámdíj járulékokat.

Kérem jelentésem tudomásvételét, intézkedéseim jóváhagyását, szíveskedjenek

megosztani velem a felelősséget addig is, míg a presbiteri gyűlés mindezekben határozatot hozhat.

Elnöklelkésznek történeti hűséggel megírt ás felolvasott jelentéséhez elsőnek

dr. Olasz Béla presbiter szól, és hálás köszönetét fejezi ki az előterjesztett jelentésért, s kéri annak teljes egészében az egyház jegyzőkönyvében való jegyzését. Köszöni továbbá az itt maradt lelkészeknek és egyházi tisztviselőjének az egyház iránt megmutatott hűsé-

get és bátorságot, amelyről itt maradásukkal bizonyságot tettek, Javaslatára a nagyváradi református egyházközségnek az olaszi lelkipásztor lakásán megjelent lelkészei, gondno-kai és presbiterei elnöki tanáccsá alakulnak és következőképpen határoznak:

Csernák Béla elnöklelkésznek a nagyváradi református egyház életét 1944. szeptember. 4.- 1944. december 12. felölelő jelentését köszönettel fogadják, azt jegyzőkönyvbe iktatni rendelik.

Jóváhagyják az elnöklelkésznek intézkedését, mely szerint az egyházmegyei el-

nökség útján gondoskodott a lelkész nélkül maradt újvárosi és réti egyházrészek

lelkigondozásáról, jóváhagyóan tudomásul veszik, hogy a lelkészi teendőket további in-

– 214 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

tézkedésig Újvároson Pap László internátusi igazgatólelkész, Réten Sarkady Pál gépipar iskolai val ástanár végzi.

Köszönetet mondanak az itt maradt lelkészeknek, énekvezéreknek, tanároknak, taní-

tóknak, hogy itt maradásukkal az egyház és iskolák életének rendes folyását biztosították.

Pap László lelkész részére havi 300 Pengő Sarkady Pál részére havi 300 Pengő illetményt és 60 Pengő lakbért ál apít meg tovább intézkedésig.

Elfogadják, hogy úgy a hétköznapi, mint az ünnepi istentiszteletek alkalmával a gyü-

lekezet val ást tegyen hitéről, az előfohász után az Apostoli hitval ás közös elmondásával, hadd legyen ez emlékeztetője a mai sorsfordulatot jelentő időnek.

Tudomásul veszik az iskolákra vonatkozó intézkedéseket, a leánygimnázium tanuló-

inak a polgári leányiskolába való beosztását, dr. Gyenge Jánosné, dr. Varga Lajosné, dr.

Pelle Erzsébet gimnáziumi tanároknak ál ami szolgálatra jelentkezését.

Beleegyeznek a leánygimnáziumnak és szertárának az ál ami polgári leány és fiú iskola részére használatba bocsájtásba.

Tudomásul veszik a val ás tanítás el átásáról adott jelentést és felkérik Kis Károly lelkészt, mint iskolaszéki Elnököt, hogy az el átandó órákról gondoskodjék, az egyház terheinek könnyítése végett felkéri a lelkészikart és énekvezéreket, hogy legalább heti 10

órát vál aljanak díjmentesen.

Felhatalmazzák az elnöklelkészt, hogy az egyháziadózás minél eredményesebbé téte-lére a szükséges intézkedéseket végrehajtassa.

Felhatalmazzák az elnöklelkészt, hogy 1945. január 1.-én a belhivatalnokok fizetését az eddigi mérték szerint utalványozza és a fedezetre az egyházi és iskolai alapokból ideiglenes kölcsönt vegyen fel.

Elhatározzák, hogy a pénz vásárlóértekének megfelelően a lelkészek és énekvezérek stóláját kétszeresre emelik, a harangozási díjakat a következőképpen szabják meg. Olasziban 1 harangozás díja 20 Pengő, Újvároson a kola [sic!] harang 20, a kis harang díja 10 pengő.

Az országos református lelkészi nyugdíjintézet Kossuth utcai 3. szám alatti bérház gondozását az elnöklelkész rendelkezése szerint Béczy Ernő egyházi házgondnokra bízzák.

Elrendelik, hogy a tanári és tanítói fizetések biztosítására a leánygimnáziumnál maradt készpénz is, amelyet Dr. Gyenge Jánosné az egyházi pénztárba beszolgáltatott, felhasználtassék.

Elrendelik, hogy a leánygimnázium kertészének fizetését december 31.-ig az elnöklelkész utalja ki és az ál ást január 1.-vel mondja fel neki.

Tudomásul veszik, hogy az október 17.-én elhunyt özv. Resch Mihályné végrendelke-zése szerint vagyonának 1/3 részét az egyháznak hagyományozta.

Rendelik, hogy Olasziban a hétköznap reggeli istentiszteletek a tél folyamán szüne-teljenek.

Elfogadják Monus Sándor helyettes gondnok javaslatát, hogy a presbitérium össze-

hívásáig jelen elnöki tanács intézze az egyház ügyeit a presbitérium helyett, a presbitériumnak teendő jelentés kötelezettsége mellett.

– 215 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

Több tárgy nem lévén elnöklelkész megköszönvén a lelkész, gondnok és presbiteri

urak megjelenését a tanácskozást berekeszti.

Nagyvárad, 1944. december 13.

Csernák Béla

elnöklelkész

Rév

A révi református egyházközségnek, lelkészeinek a most folyó világháború forgatagán való átesésének leírása.

A most folyó világháború szelét akkor éreztük meg közelebbről, mikor az erdélyi testvé-

reink menekülő vagon és kocsi sora községünk mellett elhaladt. A háború vihara közelebb jött s a húsunkba vágott, mikor a helybeli hivatalok közegek útra keltek a bizonytalanba. Mikor pedig október 13.-ára virradóra az elvonuló vonatőrző és határvadász magyar katonaság a község vasúti és személyforgalmi 2. hídját felrobbantotta: benne voltunk a háborúban.

A faluból minden nadrágos ember elmenekült, egyedül én maradtam itt, részben látva azt a nagy szerencsétlenséget, ami mellett a menekülés történt, részben saját híveim, s pár hozzám eljött román ember kérésére, részben abból a tapasztalatból, hogy 1918-ban is átes-tem már megszál áson, nem történt semmi bajom, nagy lelki vívódások közt maradtam, s reá bíztam magam Isten megtartó, megmentő kegyelmére, amiben nem is csalódtam.

Október 14.-én déli 12 órakor érkezett elsőnek egy orosz kapitány, néhány katonával autón, s akit a községházánál a magyarság nevében én is köszöntöttem. Barátságosan fogadott. Ugyanezen nap délután 3 órakor megérkezett egy román tábornok orosz és román tisztek kíséretében, akit a román lakosság diadal kapu alatt fogadott és üdvözölt. A tábornok megértésre, a kétnyelvű nép egymás megbecsülésére hívta fel a lakosságot, annak bejelentésével, hogy 4 román divízió fog áthaladni a falun, eltávozott. Kisvártatva megkezdte elvonulását a román csapat, kisebb orosz csapattal vegyülve s az utolsó divízió itt maradt éjjelre a községben.

A baráti szavak il úziója szétfoszlott, melege 0 fokra sül yedt, megkezdődött a magyar házak sorba járása. Mindenki csak magával törődött a maga fészkét védte. Nem maradt másom, csak az Isten, arra bíztam magam.

A harmadik katona csapat viziója után, mikor is mindenkit kiküldtek a szobából,

hogy csak velem akarnak beszélni, órát, gyűrűt, italt kértek. Környezetem kérésére és unszolására az esti szürkületben eltávoztam hazulról, s a falu szélén egy nászommal barát-ságban levő román házban húzódtam meg éjszakára. Reggelre kelve szomorúan kellett tapasztalnom nagy tehertétel vagyok a házon, elárultak, hogy ott vagyok. Eljöttem, s a 15.-ét az erdőben töltöttem el az esti órákig, mikor is egy volt román feletemhez [sic!] akartam menni éjszakára, ki közel lakott az erdőhöz. Egy félromán ember utamat ál ta, hogy nem lehet megszökni, menjek vele az országútra, hogy átadjon az oroszoknak, mert neki

– 216 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

nem adtam ruhát a mi a községbe jött. Párszáz méternyi út után egyik hívemmel találkoztunk, akinek rábeszélésére, utamra engedett. Október 15.-ik éjjelt egy szénapadláson töltöttem egy falu szélén lakó hívemnél. 16.-án reggel haza jöttem a lakásomra, s az éjszakát, a helybeli román paptársam szívességét nem akartam visszautasítani, aki távollétem alatt többször keresett, nála töltöttem. Azóta itthon vagyok.

A házam valósággal szálloda lett az első időkben. Orosz tiszteket láttam el szál ással, vacsorával, akiket az elöljáróság hozzám utalt.

A jó Istennek legyen hála, minden lelki-testi sérelem nélkül, a szokásos óra, élelem, apróbb-cseprőbb dolgok anyagilag elviselhető kára mellett, úsztam meg a megszál ást.

Híveimet már nagyobb anyagi károk értéke jószágtartókat. A magyarok lovait, szer-számostól, kocsistól mind elvitték, pár vak és kapcás lábú ló kivételével. Itt maradtak ezek a fuvarozásból, fa és mészhordásból élő emberek keresett nélkül. Magát az egyházat, mint legfőbbet semmi károsodás nem érte. A megszálló csapatok részéről, csupán a hidak felrobbantásakor templomunkon 3 darab nagy templomi ablak rámájával együtt benyo-

módott a légnyomástól, természetesen ráma, ablak összetört. A megszál ás után mintegy 2 hétre megjött a román csendőrség, de akiket pár nap múlva vissza rendeltek, s házkutatás alkalmával a lelkészi naplókat elvitték.

Istentiszteletet csak október 15. és 22.-én, 2 vasárnap nem tartottam, azóta rendesen történik az istentisztelet megtartása. Természetesen eleinte csak nők, s a fiatalság jött, a férfiak házőrzőbe otthon maradtak, mert kisebb-nagyobb orosz csapat be-be jár a falukba. Ma szélcsend és nyugalom van: a férfiak is látogatják az istentiszteletet.

A megszál ás nyomán haláleset nem történt.

Az ál ami iskolában a magyar tagozaton, mikor a megszálló hatóság elrendelte az iskolák megnyitását: az ideiglenes 2. magyar tanító megjöttéig végeztem a beíratást, s mintegy 3 hétig tanítottam.

Hogy e száraz tények leírása vál amon 63 évvel mennyi lelki és ideg megrázkódtatást takar: az Isten a megmondhatója. Egyházam megőrzéséért, életem megtartásáért, a vesze-delmeken való átvezetésért Övé a hála, dicséret és magasztalás.

Rév, 1945. január 20.

Kulcsár Endre

lelkész

– 217 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

Siter

A 4300-1944. számú múlt évi december 5.-én kelt körlevelet ma 1945. évi január hó 11.-én megkaptam. Örömmel és Isten iránti hálával veszem tudomásul, hogy Méltóságod he-lyén van és semmi komolyabb baja nincsen. A körlevélben foglaltakat tudomásul vettük.

Tiszteletteljes szeretettel jelentem, hogy én egyházközségemet egyetlen-egy pil anatra sem hagytam el, s híveimet a legkritikusabb órákban sem hagytam itt. Október hó 15., 22. és 29. napjain, ezen három egymásután következő vasárnapon a Siter és Szalárd között folyó harcok és hadműveleti ténykedések miatt nem tudtunk istentiszteletet tartani, de az óvó és rejtek helyeken éjjel és nappal feleségemmel együtt-együtt szenvedtünk híveinkkel, illetve azoknak hol-egyik, hol-másik csoportjával, s velük együtt imádkoztunk. A Siter-Szalárd közötti harcok alkalmával kapott a templomunk is egy ágyúlövést, melynek folytán az elő-

csarnoknak egyik falán egy nagy űr támadt, s miután a gránát nem expendált a szemben lévő faltól visszaesett a padlózatra. A lövedéket ártalmatlanná tétettem és mint történelmi emléket szeretném megőrizni. Egyébként a templom használható ál apotban van, s november hó 5. óta rendesen folyik az istentisztelet. Esketésnél, keresztelésnél és temetésnél minden esetben igénybe van véve a lelkészi szolgálat. Az úri szent vacsorát adventkor is karácsonykor is kiszolgáltattam. A templomlátogatás semmit nem romlott. Karácsonykor 150-en vettek úrvacsorát. Az ünnep többi alkalmain telve volt a templom. Híveimet rendesen, úgyszólva szakadatlanul látogatom. Egyházi és val ási szempontból a korszellemet és a hangulatot jónak tartom.

Az iskolákban most már rendesen folyik a tanítás. Református iskolánkban a tanítónő

Versényiné Bernáth Erzsébet (feleségem) végzi kötelességét, a másik tanerő Szabó Dániel kántor-tanító huzamosabb idő óta katonai szolgálaton van. Az ál ami iskolában a val ásoktatás rendesen folyik.

Anyagilag teljesen tönkre vagyunk téve. Kifosztottak mindenből. Ruházatunk és láb-belink gyenge, elégtelen. Pénzünk nincsen. Fizikailag és idegileg nagyon meg vagyunk viselve, de bízunk a jó Isten megsegítő kegyelmében.

Ezen jelentésemet alkalmilag Vitályos Sándor ifjú testvérünkkel küldöm, aki a ref.

debreceni tanítóképző növendéke. Méltóztasson meghagyni neki, hogy ha bármikor is jön haza, jelentkezzen Méltóságodnál, hogy esetleg, rendelkezést, tanácsot és atyai szót hozzon részemre magával Méltóságodtól, mert úgy is nehezen vártam már, hogy némi kapcsolatom legyen legalább főhatóságommal.

Isten áldása maradjon Méltóságodon, kedves családján, életén és főpásztori munkáját kísérje a jó Isten segedelme.

Siter, 1945. január 11.

Versényi Sándor

református lelkipásztor, volt kolozsvári tanítvány

– 218 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

Szalárd

A Vörös Hadsereg 1944. október hó 15.-én történt bevonulása előtt távozott el Szennyessy József lelkipásztor családjával együtt és Nagy Dániel segédlelkész, szórványgondozó. Így maradtam egyedül a lelkészek közül, az egyházközségnek díjlevéllel megválasztott önálló ál ami val ásoktató lelkésze.

A harcok során templomunk fedélzetet érte találat s ablakai rongálódtak meg. A romlást a harcok elvonulása után a hívek önkéntes adományából javíttattuk ki. Más egyházi épület nem szenvedett említésre méltó rongálódást.

A lelkészi hivatal rendezés alatt álló irattára a harcok során szétszóródott. Irattári mutató hiányában csak nehéz és hoszszantartó munkával lehet megál apítani az irattár anyagában esett kárt. Az anyakönyvek hiánytalanul megvannak. Megvan a presbiteri gyű-

lésekről vezetett jegyzőkönyv is hiányosan.

A távozó lelkipásztor az egyházi páncélszekrény kulcsait Sipos János gondnoknak

adta át. 1944. november 12. után tartott vizsgálat során a páncélszekrényben 14.84 Pengőt, Kerekes Imre harangozónál 53.55 Pengőt. (perselypénzt) találtam. Az egyházközségnek 1944. október 15. előtti anyagi ál apotát nem tudom áttekinteni, mert a gondnok minden ilyen természetű kérdésre, akár én, akár a presbitérium teszi fel, megtagad minden felvilá-

gosítást azzal az indoklással, hogy ő nem vezetett anyagi számadásokat. Nem lehet meg-

ál apítani az építésre váró református otthon beszerzett anyagában levő hiányt sem, mert nincs meg az anyagelszámolás. Evégből kértem, hogy míg akár a lelkipásztor hazajön, akár az illetékes egyházi felsőbb hatóság az 1944. október 15. előtti ál apotokat megvizsgálja, az átmenetileg lelkipásztor nélkül maradt egyházközség anyagi ügyeinek, 1944. november 12. utáni intézésére, pénztárost rendeljen ki a presbitérium, akit Sipos Imre presbiter személyében mellém is rendelt.

Az egyházközség hitélete a harcok elvonulása után elmélyült. A Vörös Hadsereg bevonulása után rövid ideig utcánkénti háziistentiszteleteket tartottam. A Vörös Hadsereg által szervezett katonai parancsnokság rendeletére 1944. november 12.-től ismét megkezdhettük a templomi istentiszteletünket. Zavartalan a temetés, keresztelés, esketés. Pótoltam az anyakönyveket. Megindult az iskolákban a val ástanítás. Úrvacsorát osztottam az egyház-községben adventre és karácsonyra, Újfegyvernek szórványban karácsonykor. Egy temetéssel kapcsolatosan meglátogattam Alsótótfalu szórványunkat. Az újesztendővel megindult a konfirmációra való előkészítés.

A nagyváradi tanfelügyelőségtől kapott felhívásra, az ál ami népiskolában az V-VI.

osztályt vezetem. Erre annál is inkább kényszerültem, mivel az egyházközség, az elmúlt évi anyagi elszámolás hiánya miatt, valamint 8500 Pengőt kitevő banki tartozása miatt, olyan súlyos anyagi helyzetben van, hogy nem tudja megélhetésemet biztosítani, a lelkipásztori díjlevél megsértése nélkül. 1944. szeptember havától nem kaptam fizetést és a hívek természetbeni adományából élünk Isten kegyelméből.

– 219 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

Amikor jelentésemet zárom, kérem Főtiszteletű és Méltóságos Püspök Urat, hogy ren-delkezzek velem. Egyházközségünk a lelkipásztor hazaérkezése, illetve hivatalba lepésé után önálló val ásoktató lelkészt fenntartani nem tud, ezért már most azzal a tiszteletteljes kéréssel fordulok a Főtiszteletű és Méltóságos Püspök Urhoz, méltóztassék engem a lelkipásztor hazaérkezése, illetve hivatalba lépése után valahova kirendelni.

Szalárd, 1945. február 8.

Eszenyei Gyula

val ásoktató lelkész

Told

A körlevélben foglaltak alapján presbitérium az alábbiakban teszi meg jelentését az egyházközségünkben 1944. szeptember 1. óta történt eseményekről:

Lelkipásztor október 10.-én távozott el a községből azzal, hogy feleségét, 3 gyüleke-zetbeli leánnyal Nyíregyházán lakó szüleiknél, gyermekeikkel együtt, biztonságba helyezi, ő pedig visszatér. Kocsival indultak Nagykereki állomásra, honnét vonattal szándékoztak tovább utazni. Amint Nagykerekibe érkeztek, az orosz katonaság éppen lőtte a falut, lovunkat aknatalálat érte, ők Isten csodálatos kegyelméből sértetlenek maradtak. Innét másnap Toldra akartak visszatérni, az oroszok azonban ebben megakadályozták őket. Így aztán Kismarja községbe gyalogoltak át. Ide két nap múlva a német katonaság bevonult, akik teherautóval egészen Nyíregyháza mellé, Oros községig elvitték őket, honnét 14.-

én estére gyalog érkeztek haza kétségbeesett szüleik nagy örömére. Lelkipásztor miután, amint szándékába volt, visszatérni nem tudott, jelentkezett a középszabolcsi egyházmegye esperesénél, aki megbízta a nyíregyházi középiskolákban a val ástanítás el átásával. Ennek alapján november 20.-tól december 23.-ig tanított a fiú- és leánygimnáziumban, fiú- és leánypolgáriban és a felsőkereskedelmi iskolában. Karácsonyra pedig visszatért gyülekezetébe, hol örömmel és szeretettel fogadták, a szeretet ünnepén, a teljesen megtelt iskolateremben, a zokogó gyülekezet Isten iránti hála érzésével járult az úrasztalához.

Lelkipásztor bár látta, hogy a gyülekezet igaz szeretettel fogadta és méltányolta, hogy előbb visszatérni nem tudott, mégis december 31.-én szabályszerűleg összehívott egyház-községi közgyűlést tartott, amelyen előadta a velök történt eseményeket. Mivel úgy gon-dolja, esetleg vannak olyanok, akik nehezményezik távollétét, azért a gyülekezet rendelkezésére bocsátja lelkészi ál ását. Kérte döntsenek: a régi szeretettel fogadják-e őt vissza, vagy nem? Ha többség amellett nyilatkozik, hogy nem óhajtják őt továbbra pásztoruknak, abban az esetben lemond toldi lelkészi ál ásáról.

Lelkész a fentiek előadása után elhagyta a teljesen megtelt iskolatermet. A szavazást Nagy Lajos kántortanító vezette le. A feltett kérdésre a jelenlevők, kettő kivételével, egyhangú lelkesedéssel amellett nyilatkoztak, hogy Fintor Béla lelkipásztort a régi szeretettel fogadják vissza pásztorunknak, reá, családjára és munkájára Isten gazdag áldását kérik!

– 220 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

A gyülekezet éljenzése közben visszatérő lelkipásztor meghatott szavakkal köszönte meg az irányában megnyilvánuló bizalmat és ragaszkodást, ígérte, hogy igyekezni fog, Isten segítségével, az eddiginél jobb, odaadóbb pásztor lenni, a gyülekezet minden egyes tagjára Isten áldását kérte!

Nagy Lajos kántortanító október 5.-én munkaszolgálatra lett behívva, feleségével eltá-

vozott a községből, hová november 8.-án tértek vissza.

Béres Józsefné, született László Zsuzsánna tanítónő nem távozott el a községből.

Községünkbe október 15.-én, 2 napos súlyos harc után vonult be az orosz, illetve nagyobb többségben román katonaság. Bihar vármegyében községünk esett el utoljára, az ide beszorult magyar és német katonaság nagy nehézségek árán tudott egy dűlőúton a gyűrűből kitörni.

A harcok súlyosságát mutatja, hogy községünk határában 8 tank, több ágyú és gépkocsi van kilőve. A lelkészi lakást egy aknatalálat érte, mely a tetőt és az előszoba mennyezetét átszakította. Több házat ért kisebb-nagyobb találat, legsúlyosabb rongálódást azonban templomunk, ifj. Török Zsigmond és Kósa Lajos egyháztagok háza szenvedett. Ezek lakhatatlanok, templomunkban pedig istentiszteletet tartani nem lehet: tetőzete összelőve, a mennyezet átszakadt, az oldalfalakon 3 nagy rés tátong s hogy a súlyosan összelőtt tornyunk még ma is ál , azt erős, szilárd építményének köszönhetjük.

Bár templomunk súlyos rongálódása szomorúsággal tölt el bennünket, annál is fáj-

dalmasabb azonban, hogy a bevonuló katonaság minden ok és indoklás nélkül agyonlőtte: Béres Károly, Kondor Béla és Molnár László egyháztagokat, valamint az idemenekült 5

ugrai és 1 váradszőlősi férfit. Aknatalálat következtében meghalt: id. Tóth Sándor, Tóth József, Tóth Imre és Sajtos Mihály egyháztag.

A katonaság, fájdalom, bántalmazta gyülekezetünk nőtagjainak nagy többségét. A ló-

és kocsiállományunkat mind, a szekereket és más jószágokat pedig nagyrészben elszállí-

tatta.Isten kegyelméből harangjaink, klenódiumok, anyakönyvek, presbiteri jegyzőkönyv sértetlenül megvannak. Az egyházi pecsétek azonban elvesztek, az irattár szétdúlva: egyházkerületi és megyei jegyzőkönyvek, számadások nagyrésze, a paróchiális könyvtár XV.

és XVI. kötete, az iskolai könyvtárak nagyrésze, a paróchia ablakán lévő és az egyház tulajdonát képező 4 darab rolló, a melléképületeken lévő több ajtó, a kerítés sok helyen megsemmisült.

A lelkipásztor berendezései, könyvei (néhány kivételével), edényei sértetlen ál apotban megvannak, azokat a gyülekezet tagjai megőrizték. Sajnos a jószágállománya: 6 darab disznó, körülbelül 80 darab baromfi, körülbelül 50 mázsa szemestermény, több mázsa burgonya és takarmányrépa megsemmisült, elvitték a katonák palástját is, néki és család-jának több értékes ruhaneműjével együtt.

Kántortanítónak eltűnt sok edénye, s úgy az ő, mint felesége fehérneműit majdnem mindet, ágyneműikből és ruhaneműikből többet elvittek. Bútoraik sértetlenek maradtak.

A tanítónőtől 4 darab lovat, szekeret, 3 lóra való szerszámot, körülbelül 30 darab baromfit, több ruhaneműt és ágyneműt, sok búzát vittek el 3 család méhe, több mázsa tengerije és takarmányrépája pusztult el.

– 221 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

A presbitérium tagjait is hasonlóan több-kevesebb kár érte.

Iskolánkban a tanítás november 20. óta 2 tanerővel folyik.

Községünkben a normális élet visszaállítását, sajnos, mind a mai napig megzavarja az, hogy a szomszédos Okolicsányi tanyán többszáz lóval katonaság állomásozik, ahová naponta rendszeresen 3 szekér és 20 férfi munkaerő jár robotra, de sokszor 15-20 szekeret és 60-80-100 férfit és nőt is kihajtanak. Élelmiszer, edény, ágynemű stb. tekintetében pedig naponta olyan követeléseket támasztanak, hogy rövidesen teljesen kiélik a falut.

Presbitérium a fentiek ismertetése, az átélt szenvedések, súlyos megpróbáltatások után sem hal atja azonban a zúgolódás szavát és nem csügged el, hanem a pásztor és gyü-

lekezet hálaadással gondol a megtartó, kegyelmes Istenre és boldogan nyitja meg szívét az örvendetes Igék előtt: „… hű az Isten, aki nem hagy titeket feljebb kísértetni, mint elszen-vedhetitek”. (I. Kor. 10:13) „Dícsérjétek az Urat. Magasztaljátok az Urat, mert jó: mert örökkévaló az Ő kegyelme.” ( Zs. 106:1) „Tudjuk, hogy azoknak, akik Istent szeretik, minden javukra van.” (Róm. 8:28)

Told, 1945. január 31.

Nagy Lajos

presbiter, jegyző

Szilágyi János

gondnok

Fintor Béla

lelkész

Váncsod

Istennek hála: egyházközségemben az orosz megszál ás okozta károk olyan jelentéktelenek, hogy azoknak eddigi nem jelentése e körülményben leli magyarázatát.

Rongálások mindössze a templom és környéke körül történetek, amennyiben az előb-

binek a teteje lyukadt be egy helyen, (már helyre van állítva!) s az eresz alatti kis rész szenvedett sérelmet, s néhány ablaküveg tört össze, míg a belső részen a pal ás (mennyezet) vakolata szakadt le egy kis darabon, az utóbbinak pedig pár zsaluját érte lövedék a vakolatnak itt is jelentéktelen sérelmén kívül!

A templomot illetőleg legnagyobb panasszal még az orgonát illetően lehetünk, mert ennek a sípjai odavannak, s használni ez instrumentumot egyáltalán nem lehet.

Egyéb épületek sértetlenek. A lelkészlakon lévő úgynevezett „irodát” azonban teljesen felforgatták, az egyház páncélszekrényét összetörték úgy, hogy azt használni többé nem lehet. Az iroda rendbehozása azonban a lelkész részéről már teljesen megtörtént.

– 222 –

B i ha r i e g y há z m e g y e

Személyeknek bántalma nem esett. A tanítók közül kettő ál andóan a községben tar-tózkodott a megszál ás ideje alatt, de a másik három sem volt sokáig távol egyen, egyik tanítónőn kívül, akinek igazolása (érthetetlen okból) még mindezideig nem történt meg, s aki így még máig sem foglalhatta el hivatalát.

Én magam is folyton a helyemen voltam.

Váncsod, 1945. november 29.

Német István

lelkipásztor

Zsáka

Istennek legyen hála, Zsáka községünk harc nélkül jutott az ellenség birtokába, így sem emberéletben, sem épületekben kár nem történt. Az orosz hadsereg átvonulása alkalmával a templomban őrzött kisebbik úrasztali kehely (1636. évi) eltűnt. Irattárunk fel lett dúlva, s elveszett a presbiteri jegyzőkönyv és iktatókönyv, valamint a lelkészi hivatalos pecsét.

Pótlásuk folyamatban van. Egyházi s val ási életünk gyakorlásában különösebb fennakadás nem volt (mindössze 2 vasárnap nem tartottunk istentiszteletet, az átvonulás miatt).

Lelkész nem menekült el, presbitériummal s a hívekkel az érintkezést a legválságosabb időben is fenntartotta, úgy hogy a folytonosság egy pil anatra sem szünetelt. Kántorunk, vitéz Lévay Géza a katonai szolgálatról még a mai napig sem tért vissza. Helyettesítéséről a presbitérium gondoskodott Bakóczy Imre ál ami tanító, presbiter személyében.

Megál apította a presbitérium 1945. július 22.-én tartott gyűlésében

Zsáka, 1945. július 22.

Szántó Gábor

gondnok

Gerzsenyi István

lelkész

– 223 –

V. rész

DEBRECENI EGYHÁZMEGYE

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Asszonyvására

A hadiesemények folytán két tragikus halálesetünk volt.

Száldobágyi József 66 éves községi bíró, 1944. október 21-én vérmérgezésben – mivel orvoshoz nem mehetett – súlyos szenvedések között halt el. Egyházi szertartás nélkül kellett saját kertjében eltemetni.

Kovács Sándor 72 éves gazda, 1944. október 21-én kézigránát robbanásától halt el. Egyházi szertartás nélkül, saját kertjében temettetett el.

Kovács Károly 12 éves fiú, ki szintén nagyapjával volt, a kézigránát robbanásától súlyos altesti- és lábsérülést kapott, most is nyomorék.

Páll Sándor 14 éves fiúra egy ittas katona tréfából reálőtt. A golyó mellén átmenve, hátán jött ki. A gyermek csak Isteni csodával menekült meg, mivel egy hónapág orvosi kezelés nélkül volt. Nagy kérésre majdnem haldokolva engedte meg a Katonai parancsnokság, hogy Nagyváradra a kórházba szállíthassák. Csak nemrég került haza szüleihez.

Tar János 50 éves embernek srapnel szilánk altestét összeroncsolta, alig bír most is mankóval járni, nyomorék maradt.

Darabont Eszter 60 éves asszonynak karját érte a srapnel szilánk.

Katona Sándor 60 éves Véd tanyai dohányost gránát érte, csípő és altesti súlyos sérü-

lése van.

Legnagyobb és legsúlyosabb megpróbáltatás a nőket és fejletlen leányokat érte, akik közül többen még most is orvosi kezelésre szorulnak.

Egyháztagok általában ál atokban, termény, ágynemű, bútorösszetörés, ruha és

fehérneműkben, meg apróbb dolgokban szenvedtek nagy kárt. Nincs ember, aki ne károsodott volna.

Épületekben kárunk nincsen, mivel a faluban harc nem volt.

Templomi terítők, kelyhek és mindenféle értékes tárgyak a lelkészlakon el voltak rejtve, részben elásva, s így hiánytalanul megvannak. Ugyancsak így voltak eltéve az anyakönyvek és a többi összes egyházi könyvek is.

Az irattár teljes egészében megvan.

A templomi úrasztali és szószék terítők lelkészlakon voltak elrejtve, s épségben megvannak.

A fent említett egyházi értékek a múlt év december 14-ki presbiteri gyűlésen be lettek a presbitériumnak mutatva, s 2. szám alatt jegyzőkönyvileg igazolva vannak.

Sajnos, nem mondhassuk ezt az Erdélyi Imre gondnoknál lévő készpénzről. A bevo-

nuláskor Gondnokot lakásából kizavarták, az egyház ládáját feltörve, abból 2.300 pengő

készpénzünket elvitték. Az annál súlyosabban érinti egyházunkat, mivel az eddig kapott iskolai és egyházi községi segélyt, az 1944. évre a közbejött események miatt nem kaptuk meg. Rendelet hiányában most már kétséges, hogy egyáltalán megkapjuk-e.

Mivel lelkész már korábban tábori szolgálatra vonult be, családja, vagyis felesége, sú-

lyos beteg 88 éves édesanyjával és szintén beteg bátyjával ál andóan a lelkészlakban tartóz-

– 226 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

kodott. Csak így sikerült az egyház értékeit, könyveit, irattárát ál andóan figyelni és megtartani.

Ellenben saját dolgai, ruhái, fehérnemű, ágynemű, üveg és régi családi porcelánjai, melyek egy része a bombázás elől a pincébe lettek letéve, össze lettek lövöldözve, részben elvíve, vagy széttaposva. Értékes könyvtárából sok könyvet, iratot elégettek.

A napokon át tartó ál andó főzés – kb. 45 tyúkot kellett sajátjából megtakarítson és elkészítsen, – éjjel-nappal egyfolytában, lelkésznét teljesen kimerítette, de Isten segedelmé-

vel, talán, hogy két beteg feküdt mellette, (konyhába költöztek ki, a lakás és udvar tele volt katonával és ál atokkal), vagy talán az, hogy több nő volt a csapattal, fenyegetéseken kívül bántódása nem esett.

Az igazgatótanító nővére, ki a nehéz napokban pincékben rejtőzködött, fehérneműt és apróbb holmiait vesztette el.

Az elmenekült tanítónő itt maradt holmiai elpusztultak, elvesztek. Házát, bútorait, terményeit a Katonai parancsnokság lefoglalta.

Gondnok nagyobb károkat nem szenvedett.

Jelenleg a presbiteri gyűléseket mint helyettes elnök, a Főjegyző úr vezeti teljes megelégedésére mindenkinek. Az egyházi könyvelést, levelezést és lezárásokat lelkészné latja el.

Az értékek és könyvek jelenleg is a lelkészlakban ál andó felügyelet alatt vannak. Úgyszintén a templomi terítők is, csak az Isteni tisztelet alatt vannak a templomban.

Az egyházi adóból begyűlő pénz jelenleg a községházán egy külön vasládában van

letéve.

Mi mindent megteszünk az értékek biztonságára nézve, és bízunk az Úristenben, hogy továbbra is megőrzi azokat nekünk.

Asszonyvására, 1945. január 24.

Pálur Istvánné

református lelkészné

egyházi jegyző helyett

Álmosd

Gyülekezetünkben és községünkben a szeptember hava óta bekövetkezett hadi esemé-

nyeknek 3 áldozata volt, 2 református férfi, Hermeci József és Bihari Mihály és egy görög katholikus asszony, Gombos Gáborné – mind hárman, orosz katonai fegyverek áldozatai.

Az egyházi épületeket külső falazatukban súlyosabb kár nem érte, nagyon sok épüle-tünk ablakai be vannak törve, a rollók letépve és elrabolva, az iskolai padok közül nagyon sok van megrongálva, 4 darab teljesen szét van törve, ajtók meg vannak sérülve, a zárak jó részben eltörettek és megrongáltattak, az egyház vertheim szekrénye szét van zúzva - e címeken az egyház kára a vertheim szekrényen kívül, circa 4000 pengő - a vertheim szekrény értéke fel nem becsülhető a mai viszonyok között.

– 227 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Anyakönyveink, úrasztali felszerelésünk, keresztelő edényünk, templomunk, orgo-

nánk ez idő szerint épek és sértetlenek, és teljes egészükben megvannak. A templom ajtók zárait is feltörték.

Levéltárunkban már nagy a veszteségünk - főként az egyházmegyei, kerületi, konven-ti és zsinati jegyzőkönyvekben, a paróchiális könyvek pár darab kivételével megvannak és sértetlenek. Az egyház folyó évi anyagi ügykezelési naplói szintén megvannak - a levéltári hiányok a melegebb idő beál tával pontosan megál apíthatók - kimutatásunk alapján.

Ifjúsági könyvtárunk, egyesületi felszereléseink, értékes és igen nagy szeretetvendég-ségi edényeink, kancsóink, csupraink, poharaink, tányérjaink, kanalaink, stb. a bekövetkezett események martalékai lettek. E címeken kárunk circa 3000 pengő.

Iskolai naplóink, könyvtárunk jó részben sértetlen és ép.

Pénzbeli vesztesége közszükségleti pénztárunknak 2790 pengő 31 fillér - letéti és más természetű pénzbeni kárunk 1364 pengő 14 fillér - összesen 4159 pengő 5 fillér.

A belhivatalnoki karból szeptember 1-óta is Székelyhidy Béla és felesége, Katona Má-

ria tanítónő, Baranya Pál tanító végezték munkájukat. Füzes Gyula kántortanító katonai szolgálatot teljesített, Dobos Katalin tanítónő szeptember hóban nem tért vissza szolgá-

lati helyére, s előbb beteg szabadságot kért, később október 1-i hatál yal ál ásáról lemondott. Baranya Pál, mint levente köteles, szeptember 29-én, a Levente ifjakkal ismeretlen helyre távozott, s máig sem tért vissza.

Székelyhidy Béla református lelkész és felesége, Katona Mária tanítónő a körülmé-

nyek kényszerítő hatása alatt – október 17-től november 2-ig – távol voltak a gyülekezettől s egy harmadik községbeni tanyán szenvedték át e rendkívüli idők minden viharzását, és megfosztva jó részben a magukkal hozottaktól – lovaktól, szekértől, stb. – tértek vissza egyházunkba. Füzes Gyula kántortanító november 18-án érkezett haza katonai szolgála-tából.November 5-ike óta az Istentiszteletek vasárnap délelőtt és délután megtarthatnak, hétköznapokon ha a hívek jönnek.

December 2-án az október 15-től szünetelő iskolában a tanítás kezdetét vette, s azóta 3 csoportban a tanítás zavartalanul folyik. A körzeti iskola felügyelő (ál ami) Székelyhidy Béláné Katona Mária, Füzes Gyula helyi tanítónőt és tanítót, és Vargha Irén debreceni ál ami népiskolai tanítónőt – utóbbi január 2-án történt távozása után - Rátonyi Irma II.

éves tanítóképző intézeti növendéket állította be református iskolánkba tanerőkül. A ta-nítás és munka eredményét súlyosan gátolja, hogy a növendékek 50 %-ban sem látogatják a tanítási órákat.

A gyülekezet benső élete a viszonyokhoz mérten megfelelő, a mai Istentiszteleten már egészen normálisnak volt mondható a templomi gyülekezet. Az asszonyok és leá-

nyok szép számmal járnak templomba, a férfiakat és ifjakat gátolja az istentiszteletek látogatásában a folytonos robot. Jól esik hinnem, hogy ezek mérséklődése vagy megszűnése után csak javul a helyzet.

Az egyházi közterhek viselése is tűrhető, eltekintve a vagyonos, elmenekült egyház-tagoktól, akiket távozásuk előtt szóban és írásban is felhívtam adóik rendezésére, a puszta ígéretnél egyebet azonban nem tettek, bár feltártam egyházi adóink rendezésének fontos

– 228 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

voltát és szükségességét – s ők fizetvén az egyházi terhek tekintélyes részét vagyonuk alapján – egyházunk, mely eddig anyagiakban teljesen rendezett volt, készpénz készleté-

nek elvesztése folytán is súlyos nehézségekkel küzd.

A belhivatalnokok a lelkész rozs járandóságán kívül, melynek értéke meghaladja

a 2 ezer pengőt, ki vannak fizetve, e lelkészi járandóság kiegyenlítésére kevés a remény, a folyó bevételekből az ál ami és községi adók jó része is fizetetlen még.

A belhivatalnokok közül a lelkész szenvedett súlyos és tragikus károkat, elveszítvén egy élet munkájának az eredményét, megrabolt lakásában, gazdasági eszközökben, jó-

szágokban, 60 hektó bor, százhektónyi üres boros hordó, értékes ruhák, szőlőbeli felszerelések, stb. eltűnésében. Füzess Gyula kántortanító is elvesztette minden felső és alsó ruháját, valamint elrabolták a Baranya Pál itthol maradt ruháit is.

Istenben rendületlenül bízó szívvel akaratán megnyugodva igyekszem, ha nem is

régi energiával, de becsülettel végezni tovább is munkámat, esdve kérve az örökkévalóság Urát, adjon erőt, kegyelmet porszemnyi munkám végzésére.

Püspök Urunknak is erőt, egészséget kívánva vagyok mély tisztelettel

Álmosd, 1945. január 14.

Székelyhidy Béla

református lelkész

Bagamér

Hivatkozva Főtiszteletű Püspök Úr 4300/1944. számú nagybecsű körrendeletére, mély tisztelettel jelentem, a bagaméri református egyház kárairól, áldozatairól s más vesztesé-

geiről már ez év márciusában jelentést küldtem Főtiszteletű Püspök Úrhoz és nagytiszteletű Esperes Úrhoz Székelyhídra, s mivel ez a jelentés mai napig sem érkezett meg, úgy azt ismételten, az alábbiakban teszem meg.

Bagamér községben az orosz-román csapatok 1944. október 17-én harc nélkül vonul-

tak be. Az orosz sereg elől visszavonuló németek Kanalas Károly 48 éves református sármunkást partizánnak gondolva 1944. év október 14-én lelőtték. A bevonuló orosz katonák a közülük zabráló két orosz katona agyonütése után, ártatlanul tettesnek Czobe József 33 éves református napszámost gondolva 1944. október 27-én agyonlőtték, ifj. Dandé Imre jómódú gazdát pedig, aki állítólag a két orosz katonát agyonlőtte saját szőlőjében, az orosz katonák ismeretlen helyre hurcolták el. E polgári áldozatok, a rendkívüli idők miatt egyházi szertartás és harangozás nélkül temettettek el.

A belhivatalnokok közül a községi főjegyzővel és másokkal együtt Csokonay Jó-

zsef református lelkipásztor és felesége is elmenekült az orosz csapatok bevonulása előtt pár nappal a vasárnap délelőtti istentisztelet elvégzése után, minden bejelentés nélkül a Dunántúlra, Kapoly községbe, ahonnan csak 1945. március hó 30-án érkezett vissza Bagamérba családjával.

– 229 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Nem menekült el Taar Ferencz igazgató tanító és Taar Mihály III. számú református tanító, akik mindvégig helyükön maradtak. Nagy József II. számú és Csurka Gabriel a IV. számú tanítók szüleikhez Nagylétára, illetve Vámospércsre mentek haza a bevonulás előtt.Csokonay Jószef lelkipásztor elmenekülése után a gyülekezet kívánságára az itthon maradt tanítók Halász András debreceni val ásoktató lelkészt kérték fel a lelkészi teendők elvégzésére, aki a bombázás elől felesége szüleihez jött ki, s itt tartózkodott 1945. január hó végéig, és szívesen látta el a lelkészi szolgálatot a tanítók, s néha az álmosdi lelkész kisegítésével. A helyben maradt tanítók még a község vezetését is átvették, és 1944. év december 19-ig maguk végezték a főjegyzői teendőket, amikor is aztán a helyzet engedvén, a község új helyettes jegyzőt kapott, s a felekezeti iskolánkban a tanítás kezdetét vehette 1944. december 19-én 3 tanító és Pettes Andor I. éves joghallgató - helyettes tanító közreműködésével. Ez utóbbi, mint Csurka Gabriel a IV. számú tanerő helyettese működött 1945. március 15-ig.

Az egyházközség tisztviselői anyagi javakban súlyos károkat szenvedtek. Különösen felbecsülhetetlen a kár a parochián, a lelkész és egyház berendezését és felszerelését illetőleg.Épületek tartozékaiként elpusztult: 24 ablak, 11 ajtó s kerítések.

Berendezésekben, felszerelésekben: 1 asztal, 5 lóca, 24 szék, 1 fogas, 1 láda,1 wartheim szekrény, 1 kályha s csövek, stb.

Elpusztult az egyháznak levéltára, irattára – 1944. évi számadó gondnok pénztár-

könyve is –, és a paróchiális könyvtár (4 darab kivételével).

Az anyakönyvek és klenódiumok is csak hiányosan maradtak meg. A klenódium

közül eltűnt: 1 legrégibb arany úrvacsorai pohár, 1 ezüst úrvacsorai töltögető kancsó, 1 tányér, 1 ezüst keresztelőkancsó (71 úrasztali terítők 3, egy dísz, 2 fehér vászon, kivéte-lével mind elvesztek).

Úgyszintén az iskoláknál nagy a kár: berendezés és felszerelés: 46 darab földrajz szemléltető eszközök: 10; számtan- és mértani eszközök 3; történelmi képek: 42; termé-

szetrajzi eszközök: 18; term. tan. e: 23; segély és ifjúsági könyvtár: 24, s más szakkönyvek.

Belhivatalnokok mind igazolva lettek, kivéve Csokonay József lelkipásztort, akit a nép nem akar visszafogadni. Jelenleg Álmosdon tartózkodik. Ügye még mai nap is az egyházi főhatóság előtt elintézetlen van. Helyettes lelkész 1945. január 24-óta Ármós Zsigmond Hiripről, a románok által kikényszerített református lelkész. Igazolása megtörtént.

Bagamér-Debrecen, 1945. december 28.

Ármós Zsigmond

helyettes lelkész

– 230 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Bakonszeg

1944. év szeptember havának első 25 napjáig minden rendjén megy az egyházközségben.

Az iskola rendes időben megkezdi működését 3 tanerővel: Tóth Ferenc igazgató tanító, Szabó Katalin és Illyés Edit tanítónőkkel. A negyedik tanerő Papp Ferencz kántortanító, mint katona a jutasi tartalékos tiszti tanfolyamra lett vezényelve még augusztus hóban, ki mindez ideig nem adott életjelt magáról. A tanítás 3 tanerővel zavartalanul folyik.

Szeptember hó 25-én kedden reggel ama téves hír tejed el, mit a községben dobszóval közhírré tett elöljáróság, hogy Nagyvárad elesett, s aki akar és tud, meneküljön. E nap reggelén tanítás megszűnik az iskolákban.

Illyés Edit tanítónő szeptember 26-án elmenekül, s azóta életjelt nem adott magáról.

A menekülők karavánjai vonulnak át nap mint nap községünkön. A propaganda

mind nagyobb méreteket ölt. Az ágyúszó hol távolabbról, hol közelebbről hal atszik. Ok-tóber elejétől mind közelebbről.

A nagy propaganda hatása alatt Szabó István lelkipásztor is feleségével s 3 felnőtt leá-

nyával, köztük Szabó Katalin tanítónővel, féltve leánygyermekeit, október hó 7-én este ½ 8

órakor elmenekül. 1945. év február hó 11-én vasárnap érkezik haza Litke Nógrád megyei községből, hol a megszál ás érte. Három leánya pedig, köztük Szabó Katalin tanítónő, má-

jus hó 27-én vasárnap a késő délutáni órákban érkezik haza szerencsésen.

Tóth Ferencz igazgató tanító október hó 14-én - mikor a községet hat hul ámban éri a bombatámadás - menekül el Budapestre. 1945. év február hó vége felé visszatérőben Berettyóújfaluban a rendőrök elfogják. Sorsáról nem tudni.

A bombázás áldozatai:

Az 1944. év október hó 14-iki községünket ért bombázás alkalmával bombaszilán-

koktól meghalnak: Borsa Imre 43 éves, Incze Beniámin 50 éves, Kovács Juliánna Barta Sándorné 35 éves, Barta Rebeka id. Tikos Jánosné 57 éves, október hó 23-án légnyomás következtében Ecsedi Balázs 63 éves egyháztagok.

Az 1944. év október 14-iki bombázás alkalmával teljesen elpusztul a következő egy-háztagok háza: Takács Imre, Boros Péter, Boros Imre, özv. Miskolczy Barnáné, özv. Orosz Sándorné, Szőke Imréé, vitéz Kovács Károly különálló kamrája, s több egyháztag háza kisebb, de helyre hozható sérülést kap, s több egyháztagnak az udvarán behordott takarmány ég meg.

Iskola:

Az iskolában a tanítás 1944. év december hó 7-én kezdődik meg újra. A helyi orosz parancsnok s elöljáróság a tanítókul beállítja: Farkas Beniamin okleveles tanítót, Jakab Ár-pádné szül. Incze Erzsébet helyettes postamesternőt, Kovács Irmát özv. Bod Emilné, volt kántortanító özvegyét ideiglenes tanítókul, azóta zavartalanul tanítanak.

– 231 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Egyház anyagi kárai:

1944. év október hó 15-én vasárnap, a templom tornya bádogtetőzetét több lövés éri s a sűrű egyházmelletti lövések cca 1 ½ négyzetméter körzetben a bádog tetőzetet felszakítja, mely még ma is úgy van. A templomtorony kőfalát 8 méter magasságban lövés éri, és kisebb lyukat csinál, mely ma is úgy van. A templom oldalfalát a papírszék felett éri lö-

vés, mely nagyobb rombolást csinál, melyet egyház gondnoka Pikó Imre Harastoszi Gyula mesterrel helyrehozatott.

Templom, iskolák és belhivatalnokok lakásán 65 ablak karika törik be. Iskolák ablakai rendbe hozatott.

A wertheim pénzszekrényt a német katonák törik fel, s teszik hasznavehetetlenné.

A gyülekezet tagjai közül többen felhasználva a zavaros helyzetet, a templom úrasztali fekete terítőjét, 1 darab úrasztali ezüst tányért 1872-ből, 1 darab vörösréz tányért 1738-ból ellopják. Az orgona 1 néma sípját, 2 perselyt megrongálnak, persely helyre hozatott. 150

mázsa tűzifát, melyet az egyház az iskolák téli fűtésére szerzett be, s mely a lelkészi udvaron az ólban volt elraktározva, egyháztagok elhordják.

Az egyháztagok ellopnak: 2 irodai széket, 6 nagyobb 2 kisebb ablakszárnyat, 5 darab létrát, 44 darab deszkát, 3 berakott tűzhely tetejét, 3 vedret, 1 kútostort, 50 darab cserepet, 1 darab iskolai víztartó-bádogot, 16 folyóméter vízlevezető csatornát, 1 darab kályhát, 8 méter kályhacsövet, 6 darab ól, árnyékszék és verem ajtót.

Ezekből csak 2 tűzhely tetejét sikerült ez ideig visszaszerezni.

Parochiális könyvtár mutatója elveszett. Megmaradt 67 darab könyv.

Jegyzőkönyvek:

Zsinati napló megmaradt 2 darab 1891-ből. Zsinati jegyzőkönyv megmaradt 2 darab

1891, 1928-ból. A többi elveszett.

Konventi jegyzőkönyvek: 1885-től 1940-ig van. Hiányzik: 1896, 1898, 1906, 1910,

1919, 1921, 1932-től 1935-ig, 1937. évi és 1940-től máig. Maradt: 51 darab.

Egyházkerületi jegyzőkönyv: 1860-tól 1941-ig van. Hiányzik: 1877-től 1882-ig, 1887, 1889-től 1891-ig, 1894, 1912, 1913, 1924, 1928, 1930, 1940. évi és 1942-től máig. Maradt: 108 darab.

Egyházkerületi statisztikai kimutatás van: 20 darab. Hiányzik: 1854-től 1856-ig, 1860, 1861, 1863, 1866, 1874-től 1876-ig, 1878, 1882-től 1897-ig és az 1899. évi.

Egyházmegyei jegyzőkönyvek: 1869-től 1935-ig van. Hiányzik: 1874, 1877, 1881-től 1896-ig, 1898, 1899, 1908, 1913-tól 1916-ig. 1919, 1927, 1932-től 1934-ig, 1936-tól máig-

éviek. Maradt 490 darab.

Hivatalos lapok:

Csak az 1934. és 1935. évi van meg hiányosan, a többi évfolyam mind elveszett.

Levéltár:

60 %-ban elpusztult.

– 232 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Anyakönyvek:

Hiánytalanul megvannak.

Magtári:

Rozskötvények megvannak, az árpa kötvények elvesztek.

Számadások, nyugták, listák, adófőkönyvek, költségvetések, tűzbiztonsági kötvény mind elvesztek. Adófőkönyv 1934-től 1939-ig és az 1944. évi van meg csak.

Körleveles jegyzőkönyv van: 5 darab, melyből hiányos, a többi elveszett.

Egyházközségi jegyzőkönyv van 5 darab, a többi elveszett.

Pecsétek: 3 darab elveszett.

Egyházkerületi térkép van: 2 darab (új).

Lelkészi iktatókönyv van 3 darab, postáskönyv 1 darab, a többi elveszett.

Elveszett más anyagokat és értékeket visszaszerezni nem lehetett eddig, a megmaradtak biztonságba helyeztettek.

Lelkipásztor hazaérkezésekor 1945. év február hó 11-én a normális ál apot helyre ál t, s a tisztviselők: lelkipásztor, gondnok és presbiterek munkába állottak.

Összeállította:

Bakonszeg, 1945. június 22.

Szabó István

lelkipásztor

Báránd

A beírásokat szeptember 1. és 2. napjain tartottuk meg. Erről szól az egyik kimutatás.

A német katonák beszál ásolása miatt félnapos váltással az I. és II. osztályok az egyház tanácstermében a III. és IV. osztályt a moziban helyezkedtek el. Szeptember 4-én évnyitó istentisztelet után a tanítást megkezdtük, s a sok riadó által sűrűn megzavarva tanítottunk szeptember végéig, Püspök Atyánk szavai szerint „ahogy lehet” -ett.

Október 1. napján az Armee Ober Kommando és Ober Quartier minden helyiséget

igénybe vett, s így tanítási munkánk megszakadt. Október 7-én este s egész éjjel az oroszok Kaba felé átvonultak. 8-án utcai harcok voltak. Ez ugyan az egyház jelentéséhez tartozik, de az iskola életétől elválaszthatatlan. 9-én mintegy 150 orosz tank vonult át községün-kön Püspökladány felől, melyek közül az elsők gyújtó lövedékkel felgyújtották tornyunkat, s mi könnyes szemmel végeztük az oltás és mentés munkáját, míg mellettünk robogtak el.

Kovács László segédlelkész tanítóról itt el kell mondanom, hogy az oltás és mentés munkájában hősi elszántsággal és példaadóan elöl járt. Mikor a templomtetőre zuhant égő

toronytetőt eloltották, a torony legfelső emeletére vitték fel a sugárcsövet, és eloltották az ott felül égő gerendákat, hogy a tűz a belső faalkotmányra át ne terjedjen. Ifj. Kádár Lajos máv. segédtiszt és Csuhai István máv. altiszt voltak hős társai.

– 233 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

A nagyharang akkor kapott átlyukasztó lövést, a későbbi harcokban pedig a tartósint is eltépte egy ágyúlövedék, s a harangszoba padlójára zuhant.

A másik kimutatás a tantermeket a fejlesztés szerinti számozás alapján tünteti fel.

Az 1., 2. és 8. számú tantermeket, egy épületben lévén átalakították kenyérsütés céljára.

A közfalakat átvágták, a folyosóra és az épület végére 4-4 kemencét építettek, a padlót a kemencék előtt kivágták, lemélyítették, árkolták. Ezek a termek egyelőre használhatatlanok, és csak nagyobb munkával állíthatók helyre, ha majd építő anyag fog rendelkezésünkre ál ani. A 3. számú terem falát egy ágyúgolyó átütötte. A rést betemettük, s annyira „rendben” van, hogy január 2-án használatba vesszük. A 4. számú termet kályhacső és padok hiányában nem tudjuk beállítani. Különben a padokat a sok hurcolás annyira megviselte, hogy két terem régi padjai majdnem teljesen, a vaslábú padok pedig nagyrészben megrongálódtak, így a berendezés igen nagy gondot okoz.

Az 5. 6. és 7. számú jó termeket november 5-én vett értesítés után rendbe hozattuk, s a Püspök Atya rendeletére leszedett, s így jórészben megmentett belső ablakokkal felszerelve, kijavítva, november 13-óta egyes ablakokkal tanítunk, mert a külsőket a beszál ásolás és a harcok alatti sok robbanás elpusztította. Eddig 60 tanítási napunk volt.

Tüzelő anyagot a katonai parancsnok utalt ki. Kb. 10 mázsa szenet és 2 mázsa fát. Még magunknak is van valamennyi akácfánk, úgyhogy januárban, vagy még február első hetei-ben lesz. Tanításunk a fentebb leírt kényszerítő körülmények hatása alatt csökkentett anyaggal folyik. Egyik teremben az I. és II. osztály, másikban a III. és IV. osztály félórás váltással, külön tanítóval a harmadikban az V.-VI. osztály tanul. Januártól a VII-VIII. osztályokat is bevonjuk, s a végezhető anyagon felül a konfirmáció előkészítésében részesítjük. Jelenleg 5 rendes tanító működik, egy okleveles és egy képzős kisegítővel.

Iskolai anyakönyveinket széthányták, megrongálták, de meghagyták. Irattárunk is

a szétdúlás és sok taposás ellenére legnagyobb részben ép. Egyesületi tagdíjakat októberig rendeztük. Fizetést októberben kaptunk utoljára. Egyházunk a helyi javadalom részét kifizette máig. Tanítótestületünkből Papp Károly elmenekült, Nagy Mihály katona, Sütő

Károly december l-én tért vissza katonai szolgálatából, Fodor János a 18-42 évesek között, hivatalosan eltávozott. A többiek itt szenvedtük át a harcok vészeit, aggodalmait, s hálás szívvel köszönjük Isten védő kegyelmét, hogy mindeddig megtartott, s kérjük további kegyelmes védő segedelmét!

Lelkipásztorunk és tanítótársunk eltávozását sajnáljuk, mert valószínű, hogy menekü-

lésük a hajléktalanság és ínség karjaiba döntötte.

Eddigi tapasztalatunk szerint – ha az égi Atya másként nem rendelte – nincs okunk megbánni, hogy itthon vál altuk a veszedelmeket, bár kárunk sok, lelki megpróbáltatá-

sunk ma is tart.

Jelentésem tudomásul vételét kérve, vagyok

Báránd, 1944. december 27.

Raffay Lajos

iskolafelügyelő-igazgató

– 234 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Tiszteletteljes jelentésemet következőkben adom meg:

Az orosz csapatoknak Magyarországba való szeptember végi betörése nem maradt

hatás és súlyos csapás nélkül bárándi Református Egyházközségünkre sem.

Az oroszok elől menekülő székely magyarok – főként tisztviselők és vasutasok – úgy mondják hivatalból való menekítése – akik, kb. 1000, vasúti kocsiban egy hétig a vasúti állomáson vesztegeltek – már megzavarta a lakosság nyugalmát. Amikor pedig szeptember 30-október első napjaiban Nagyváradról és környékéről is szinte vég nélküli sorban, szekéren, kocsin, kerékpáron, gyalog, - polgári lakosok - magyar, német katonaság felbomlott rendben vonultak községünkön át vezető műúton, menekülési láz fogta el községünk tisztviselő rétegét. Ehhez járultak azok az ellenőrizhetetlen vad hírek, melyek az ellenség atrocitásáról véltek tudni, melyeket egyes községekben és városokban követtek el a lakosok személyi épsége és vagyona ellen. Ennek volt a következménye, hogy egyházközségünk lelkésze, Solymosi József családjával október 4-én reggel az itt szál ásoló tüzérszakasz kocsiján kevés batyuval eltávozott anélkül, hogy tőlem, az egyház segédlelkész-tanítójától elbúcsúzott volna, és az egyházi élet továbbvitelét reám bízta volna. Igaz, hogy engem is foglalkoztatott az a gondolat, hogy családomra való tekintettel, - feleségem, 20 éves leá-

nyom - valamerre elhúzódom. De erről a tervemről a családdal való közös megál apodás alapján lemondtam, mert biztos helyet az oroszok elől, mert biztos helyet az oroszok elől való menekülésre nem találtam.

1944. október 7-én késő este 11 óra tájban az oroszok előőrsei beérkeztek a község közepére nagy puskázás között.

Solymosi Józsefről, lelkésztársamról hallomás útján a következőket jegyezhetem fel: október 7. és 20-a között Abádszalókon, illetve a Tisza partján tevékenykedett, a Báránd-ról is elvezényelt 18-42 éves férfiak között. November közepe táján Csepelen találkozott vele egy bárándi hívünk. Állítólag a gyárba jár munkára. Legutóbbi hír szerint Gödöllőn beszéltek vele. Azóta mindmáig nem érkezett hír róla.

Október 7-én családommal és Nagy Mihályné rektornéval, aki kis unokájával egye-

dül maradt itthon, egy óvógödörben húzódtam meg a rektori kertben, de úgy éjfél után nagyon veszélyesnek tálaltuk a helyet, az oroszoktól úgy 200 m távolságra, akik egyre puskáztak, a kerítéseken át egy távolabb lakó jó ismerősömhöz kopogtattunk be. Ott töltöttük az egész éjszakát, a földön fekve, nagy aggodalmak között. Ál andóan hal atszott a puskaropogás, szekérzörgés. Reggel megtudtuk, hogy az oroszok a németek után nyomultak Kaba felé. Tehát már oroszok között vagyunk. Ez az orosz csapat csak átvonult Bárándon.

Arra azonban szakítottak időt, hogy otthagyott lakásomat feltörjék és kifosszák. Ennek dacára október 8-án vasárnap németek voltak bent a községben, majd este mintegy 40

német tank vonult el a kövesúton Sárrétudvari felé. Nem mertem megtartani az istentiszteletet. Délután az oroszok lőtték a községet. A torony déli oldalát több ágyúlövés érte.

De találat érte a lakásomat és a papilakot is. Az ágyúzás oka az volt, hogy német figyelő

tartózkodott a toronyban.

Ezen a napon sebesültem meg könnyebben a toronyban. Az ágyúzás alatt otthon tar-

tózkodtam. Amikor egy kisebb ágyúgolyó az iskolám falába fúródott, felrobbant, s én me-

– 235 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

nekülést keresve, felrohantam az iskola folyosójára, be akarván menni a házba. A robbanás pil anatában 3-4 lépésre voltam attól. Csupa por és füst vett körül. Azonnal visszafutottam és másutt, egy óvóárokban kerestem menedéket. Csak ott vettem észre a vérfoltos ruhá-

mat, s a nagy izgalom után a fájdalmat is. Hála Istennek nagyobb sebet nem ütött a kő, melyet a robbanás ereje hozzám repített. Október 9-én gyászos napra virradtunk. A temp-lomtornyot az oroszok felgyújtották és leégett. Amint az eseményeket utólag hallottam, így tudom leírni ennek esetét. A harc ezekben a napokban ide-oda hul ámzó volt. Szombat reggel oroszok vonultak el Kaba felé, este német tankok dübörögtek át Sárrétudvari felé, de már vasárnap reggel oroszok voltak bent. A templomkertben 4 magyarral sírt ásattak.

Közben egy pár orosz a toronyban volt. Mint utólag megál apíthatom, valószínűleg ben-zinnel önthette le a harangszoba fölötti gerendázott részt. Délután úgy 1 óra körül egy orosz tank fut Püspökladány felől. A falu előtt 50-60 méterre megáll és elkezdi a tornyot lőni. Több lövést is adott volna le, de B. Kiss Imre bárándi ember odamerészkedik hozzá, és magyarázza, hogy nincsenek bent németek, ne lője a tornyot. Erre nem is adott le több lövést, de késő, a torony már ég. Én magam csak akkor vettem észre, mikor felhívták a figyelmemet erre a szomorú tényre. A lángok már kicsaptak a bádogtető alól. Hatalmas lánggal égett (közben dörögtek az ágyúk). Tehetetlenül szemléltem a tűz pusztító munká-

ját. Közben dübörögtek az ágyuk. Minden gondolatom az volt, hogy valamit tenni kellene.

A kerteken keresztül ideiglenes helyemről haza, az iskolába szaladtam, közel a templomhoz, hátha tudnék valamit csinálni? Az utcán senki. Máskor tömegesen jönnek az emberek tüzet oltani. Most mindenki szívfájdalommal hazulról szemléli a tűz pusztítását. Egyszer a torony hatalmas zuhanással a templomtetőre dől, és zuhan le tovább a műútra. Ettől tartottam, bekövetkezett. Meggyul ad a tetőzet, oda lesz nemcsak a szép sugár torony, hanem még a templomunk is. Cselekedni kel . Futottam a községházára. Egy lélek sincs. Futottam a tűzoltó szertárhoz. Közben 2 embert fogtam. Ezeknek segítségével nagy nehezen kihúztuk a fecskendőt. A fecskendőgondozó felesége is – Koósné is – jön tolni. A községháza elé érve, látjuk, hogy az utca végén Püspökladány felől sok-sok tank jön velünk szembe.

Szétfutottunk, otthagyva a fecskendőt. Amikor elvonult vagy 50-60 tank, egy kis szünet állott be, kimerészkedtem. Közben a katholikus plébános és káplánja is kinéztek a kapun, segítségemre jöttek. Négyen húztuk be a kutamhoz. Közben jöttek az orosz tankok rémes dübörgéssel. De már kezdtünk nem félni. Nekünk meg kell menteni a templomtetőt. Szerelni próbálunk. Nehezen megy. Végre egy régi tűzoltó – Slezák – jön segítségünkre. To-vább szerelünk. Már vagy nyolcan vagyunk. Hol a templom létra? Szerencsére közel van.

Négyen odacipeljük. Fel a padlásra. Viszem a vál amon a sugárcsövet. Amint sejtettem, már égett a padlás gerendázata több helyen. Néhány tartógerenda is tüzet fogott. Éppen jókor érkeztünk. Még nincs nagy veszély. Megindítják a szivattyút 60 méteres csövön keresztül. 5 perc múlva sikerült a tűz tovaterjedését meggátolni. A tető és a padlás meg volt mentve. De már látom, hogy a harangház is tüzet fogott. Elgondolom, hogy a torony bel-seje egész a földig le fog lassanként égni, hiszen tele van fagerendákkal és deszkákkal, ha valahogy elejét nem vesszük. De hogy tudunk oda felhatolni? Átadom a csövet ifjú Kádár Lajos máv. segédtisztnek, aki Csuhai István máv altiszttel felmerészkedik az óraházba, s annak ablakán beveszi a tető gerincén át beadott sugárcsövet. A kisebb, már ott is fellob-

– 236 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

banó tüzeket eloltva, megyen lépcsőről lépcsőre, fel a harangszobába, hol már csupa tűz, parázs minden. A hőség elviselhetetlen. Bátorsága bámulatos. Felfelé irányzott sugárral záporozza a harangokat, gerendákat. Kezd a tűz lohadni. Egy félóra múlva megszűnt a tűz.

Felmentem immár másodszor a toronyba. Először még a tűzoltás előtt, hogy megnézzem, mi lehet a harangokkal? A nagyharang leesve a padlón fekszik, de a kis harangnak semmi baja. Legalább tudunk harangozni.

Az egész tűzoltás alatt hatalmas orosz sereg vonul el a műúton. Csak bámulják. Egyesek fejüket csóválják, rosszal ásuknak adva kifejezést. Mi is – a tűznél – lassankint meg-nyugszunk abban, hogy ezek az oroszok elég barátságosak és a róluk terjesztett vad hírek nem fedik a valóságot. Nem bántanak, nem ölnek meg senkit. Az oroszoktól való félelem okozta azt, hogy alig 20-30 ember gyűlt össze lassanként, hogy segítsen az oltásban.

A legelsők között volt Raffay Lajos igazgató-tanító is, sőt még néhány nő is, annyiban volt segítségünkre, hogy a feleségemmel együtt a templomi úrasztali és szószéki terítőket ösz-szeszedték és biztos helyre vitték, sőt a toronygömbben levő iratokat is megmentette öreg Szőnyi Mihály 86 éves buzgó hívünk, aki 1872-ben a toronygömb feltétele alkalmával, mint gyermek részt vett. Most eszébe jutott, hogy ott értékes iratok vannak. Este örömmel hívott el házához és átadta az írást. Sajnos, az az akta, mely az 1872-es egyházi és községi viszonyokat, a toronyépítéssel kapcsolatos adatokat, valamint az akkori árakat tartalmaz-za, kivált a szélein úgy megpörkölődött, hogy nem lehet az írást teljesen kiolvasni.

Október 10-11-12-én németek voltak benn a községben. 13-án este aztán ismét az

oroszok. E négy nap alatt főként Biharnagybajom felől ál andóan nagy ágyúzás folyt mindkét részről. 14-én a tornyot, templomot, papilakot dél felől több találat érte. Súlyosabb kart azonban nem okoztak. Valószínű, hogy a kis harang tartógerendáját is akkor érte egy ágyúlövedék. Kétfelé szakította, úgy, hogy ettől kezdve féloldalra dőlve csüngött a tartógerendán. Ettől kezdve ál andóan az orosz volt az úr a községben. Lakásomat többször rendbe hoztuk, de már másnap reggelre tótágast állott benne minden. Amit addig el nem vittek az előzőleg betelepedett orosz katonák, abból még mindig találtak elvinni valót.

Sőt ami legfájdalmasabb volt: egy reggel korábban menve haza szál ásunkról, a feleségem 4 helybeli szegény asszonnyal találkozott a folyosón, amint nagy batyukkal megrakodva, éppen távozni készültek. Oly szemtelenek voltak, hogy még ők ál tak szembe a felesé-

gemmel, de aztán mégis magukba szál tak, délután bocsánatot kértek. Az ilyen tolvajo-kat, fosztogatókat aztán „magyar oroszok” -nak nevezték el a lakosok. Sajnos, úgy látszik, a „magyar orosz” fosztogatók több kárt tettek lakostársaik ruhakészletében, ágy- és fe-hérneműiben és egyéb értéktárgyaiban, mint az ellenségként beözönlött orosz katonaság, melynek eljárása a háború természetes velejárója, míg a „magyaroroszoké” eléggé el nem ítélhető halottrablás, nemzetgyilkolás.

A lakásomba ál andóan orosz férfiak, nők szál ásoltak. Ha hazamentünk, néha-néha beengedtek, sőt marasztaltak, hogy lakjunk otthon. De tudtuk, hogy ez azt jelentette volna, hogy süssünk-főzzünk nekik, mossunk rájuk, vagyis teljesen kiszolgáljuk.

Október 15-én déltájban az oroszok az állomás felőli részről erőszakkal kiköltöztették a lakosokat azzal az okkal, hogy a németek belövik a községet, tehát akinek kedves az élete, menjen a községtől mintegy 3 km-re. Ez oly lázba hozta a lakosokat, hogy kb. 1500 ember

– 237 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

– köztük mi is – szedte a legkedvesebb csekély holmiját, kiköltözött a sárrétudvari határba.

Egész éjszaka folyt a tüzérségi párbaj, nagyobb erővel, mint az előző napokban. Valóban erős harc folyt községünk északi részében. Nem volt ház, amelyik kisebb nagyobb kárt ne szenvedett volna. Nem mondok sokat, az 1000 ház közül 250 megsérült. Október 17-én a templomkertbe 9 orosz katonát temettek el „robot” -ra rendelt lakostársaim.

4 heti bujdosás után november 5-én költöztünk vissza lakásunkba, amikor az utolsó orosz is tovább indult a front nyugat felé történt eltolódásával. Ekkor találkoztam Raffay igazgató úrnál a helybeli csendőr parancsnok hadnaggyal – polgári életben tanító –, aki elrendelte az iskolák azonnali megnyitását és istentiszteletek tartását. Erre kértem, hogy engedélyezze a templom megrongált tetőzetének javítását. Készséggel hozzájárult, meg-

ígérvén, hogy az itt dolgozó embereket nem fogják „robot” -ra vinni.

November 7-én néhány ember segítségével hozzáfogtunk a romok takarításához, az

ép cserepek összeszedéséhez. A toronynak a templomtetőzetre történt leborulása olyan megrázkódást okozott, hogy a cserepek fele kimozdult helyéről, megcsúszott, leesett a templom mellé. Ott pedig, ahova a torony lezuhant, az északi oldalán kb. 25-30 négyzetméter felületen 5 gerenda összetörvén hatalmas nyílás, illetve üresség tátongott. Gerenda után néztem. Szm Kiss János ajándékba adott 4 megfelelő gerendát. Kettőt pedig, amelyik kevésbé volt sérült, visszanyomtuk és alátámasztottuk.

A déli oldalon csak a cserepelést kellett fele területen elvégezni, ami egy nap alatt meg is történt. Ezt végezte Szűcs László fiaival, néhány ember, iskolahagyott leányok és iskolás gyermekek.

Az utókor számára feljegyzem azon felnőttek neveit, akik a templom tetőjének javítá-

si munkájánál segédkeztek: Szilágyi Márton, Tóth Károly, Tóth Imre mesteremberek, id.

Z. Katona Sándor, ifj. Kádár Lajos, Szm Kiss László, Póvik Albert, ifj. Juhos Imre, Papp László, Szűcs Eszter, Bagoly Berta, Földesi Róza, Benedek Eszter és Kiss László iskolás, aki legtöbbször jött segíteni. Cserepet hoztak az állomástól: Galgóczi Imre kerékgyártó, Kádár Antal, Kiss Gy. János és Katona József.

Az északi oldalon való cserepelés nem ment ily könnyen. Sok cserép a torony lezuhanásával összetört. Pótolni kel . De mivel? Az istállóm déli tetőzete ugyanolyan cseréppel van fedve, mint a templomé. Leszedtük és ezzel pótoltuk a hiányokat. Ez sem lett elég.

A déli porticus tetejéről teljesen leszedtük a hasonló cserepeket és így sikerült befednünk.

Ez nem ment pár nap alatt, mint gondoltam. Körülbelül 2 hétig tartott a munka, mert közben a hideg esők, sokszor meg a segítő kezek hiánya miatt nem dolgozhattunk folyamatosan. De viszont a munkát folytatni kellett, mert az esővíz befolyt a padlásra, átáztatta a mennyezetet, úgy, hogy az már több helyen leszakadt. Így aztán több ízben csak a harangozó segítségével magam folytattam a cserepelést.

Végre november 12-én, 6 heti interval um után megtarthattam az első istentiszteletet az oroszok uralma alatt a szépen kitakarított és a lehetőséghez képest rendbehozott templomban. Igen szép számmal jöttek a nők. Férfiak kevesen, részben azért, mert a 18-42

évesek hatósági intezkedésre a Tisza vonalára távoztak el még október elején, részint pedig a lakás őrizetére otthon kellett maradniuk. Nagy volt a lelki öröm, hogy most már együttes imádsággal járulhatunk a kegyelmes Isten elé, kérvén az ő segedelmét nyomasztó hely-

– 238 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

zetünk kezelésére. Ettől kezdve vasárnapról vasárnapra egyre nő a templomjárók száma.

A hitbuzgóság abban is megnyilvánult, hogy a karácsonyi úrvacsorázók száma feltűnően nagy volt. A mostani helyzetben 94 férfi és 202 nő. Az úrvacsorát magam osztottam ki.

Ez feltűnő volt annyival is inkább, mert emberemlékezet óta ez nem esett meg, hiszen a rendes lelkész mellett mindig volt káplán-tanító.

Az úrvacsorával kapcsolatban meg kell emlékeznem az úrvacsorai edényekről és te-

rítőkről. A három értékes kelyhet még az oroszok bejövése előtt az egyházgondnokkal elástam. Megmaradtak. A régi keresztelő tálat és kancsót magamhoz vettem. Megmaradtak. Az új kancsót és tálat a páncélszekrénybe tettük be a kenyérosztó réztányérral együtt.

A finom kis ezüst kancsót és réztányért, - feltörvén a páncélszekrényt, - november 25-én a papilakról történt kivonulásuk után véletlenül megtaláltuk a tanácsteremben.

Az ezüst tálat pedig Horváth Béla vendéglős juttatta el hozzám azzal a magyarázattal, hogy az oroszok zsírt vittek benne hozzá. Gondolván, hogy az egyházé lehet, eldugta előlük. A boros ónkupák is megkerültek a szomszédoktól, akiknek bemondása szerint az oroszok teát vittek benne hozzájuk a parókiáról. Kettőt Raffay Lajos igazgató-tanító rejtett el a templomégés alkalmával. A templomban lévő úrasztali és szószéki terítőket ugyanakkor szedték össze és mentették meg feleségem és Bakonszegi Gyuláné. Az úrvacsorai terítőkből 3 darabot a páncélszekrényben helyeztünk el, ezekből 2 fehér hímzett kis terítőt elvittek. A lelkészi hivatal pecsétjét is elvitték, s Rákossy József községi pénztári ellenőr –

jelenleg vezető jegyző – juttatta hozzánk. Őt megajándékozták vele.

Említettem, hogy a páncélszekrényt feltörték. Megál apítottuk, hogy gyakorlott kasz-szabetörők végezték a hóhérmunkát. Alulról vágták ki a vastag páncéllemezt és úgy hatoltak bele. Az alsó részen voltak az anyakönyvek, a 3 terítő és a keresztelő edények. A felső

részen, az igaz pénzrekeszben volt 150 pengő körüli váltópénz és több évi nyugtaköteg, az 1944. évivel együtt. A pénzt 1 fillér híjával mind kipiszkáltak és elvitték. A nyugtákat szétbontva, összezavarva benne találtuk meg.

Az anyakönyvekről szomorú szívvel jegyzem fel, hogy a legrégebbitől kezdve, - 1750-es évektől - 1870-ig terjedőleg, I. II. III. IV. kötetek mind elpusztultak. Az 1. 2. számú tantermekben sütőkemencéket remekeltek az orosz pékek. Az anyakönyvek kiadós

gyújtópapirost szolgáltattak nekik.

Ezt arról ál apítottam meg, hogy az 1914. évtől vezetett házassági és halotti anyakönyv fedelét a kemence előtti árokban találtam meg, valamint néhány lapját is szétszórva az iskolában. Ami csodálatos, - Isten kezét mutatja - a házassági levelekből az 1944-es mag-maradt az előtte néhány évivel együtt. Halottiból egy se. Az 1914-től vezetett keresztelési anyakönyv megmaradt, mivel azt magamnál tartottam a lakásomon. Az egyházi leltárból és paróchiális könyvtárból is találtam néhány füzetet, aktát a sütödében, de mint megál a-pítottam, nem sok hiány van és nem is értékes anyagot tartalmazó darabok. Hanem a régi bekötött hatalmas egyházi adófőkönyveket, gondnoki számadási naplókat nagy előszeretettel szedték elő és vitték kamrába, istállóba, szalma alá, szemétdombra. Innen szedtük össze – mondhatni - a sárból és trágyából, de már nem olyan ál apotban, hogy azok ismét a régi megbecsült helyükre kerülhessenek. Talán mint régi relikviák, kedvesek lehetnek, de értékük csekély.

– 239 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Utoljára megemlékezem az eltávozott Solymosi József lelkész itt maradt lakásberendezéséről és terményeiről. A lakásberendezés jó részét megbízott bizalmas emberei szállították magukhoz még az oroszok bejövetele előtt. Amikor 14-én megjelentek a gazda nélkül talált lakásban, szép számmal beszál ásolták magukat, össze hordván a közelből a nekik szükséges ágyakat, ágyneműkkel együtt, nők és férfiak vegyesen. Ez a kb. 30 főből álló csoport, a tábori pékek csoportja a konyhában 3 hatalmas üstházat épített. Csőkéményét a magas konyhaablakon dugták ki, ami természetesen csak bizonyos fal és ablakbontással történhetett meg. A pékek csoportja november 25-én hagyta el a paróchiát, le nem írható piszokban, rendetlenségben, szemétben. A még megmaradt bútorok meg nem menthető

részét az orosz parancsnokság Biharnagybajomba vitette. Egy részét állítólag a szegény embereknek ajándékozták, másik részét bedeszkázva szállítják nagy Oroszországba. Csö-

ves tengeri termését szintén lefoglaltatta az orosz parancsnokság. Még ma a góréban van.

Kenyérbúzájából a községi elöljáróság kötelezvény ellenében egyes el átatlan embereknek méretett ki vagy 4 mázsát.

Az ellenséges invázió tetemes kárt okozott tehát úgy az egyháznak, mint az egyház tisztviselői karának. Számokban nem is lehetne ma még megál apítani. De bízunk Istenünk irgalmában és megáldó kegyelmében, hogy a várva várt békességes időket rövidesen megadja nekünk és az egyház érdekében folytatott munkánkat is megáldja. Egyházunk tagjai pedig kiheverik az okozott károkat és súlyos veszteségeket. Egyházunk háborús ha-lottakban 10 lelket szenvedett.

Íme, ezekben számoltam be a bárándi Református Egyház és lelkészeinek megpróbál-

tatásairól.

Az iskolákról és tanítóktól az igazgató tanító úr külön számolt be melyet e jelentéssel kapcsolatban van szerencsém beterjeszteni.

Báránd, 1944. december 31.

Kovács László

okleveles lelkész-tanító,

káplán-tanítója

Berettyóújfalu

A felettünk elviharzott ítéletes idő berettyóújfalui gyülekezetünkben kb. 65 emberáldozatot követelt, ami által sok kedves családi hajlékra borult a gyász fellege. Közöttük különösen fájdalmas Oláh Zsigmond vallástanító lelkészünk, valamint Bagossy Vince belső egyházfink és két családtagjának elvesztése. Úgy előbb, mint utóbb említettek október 17-án délelőtt mindjárt a bevonulás első óraiban orosz fegyverek áldozatai lettek. Oláh Zsigmond az első órák zűrzavarában Szántó József vasúti alkalmazottal az utcán járt-kelt, több helyen megfordult, így a paróchián is, és viselkedésével úgy látszik, magára vonta a figyelmet. Fegyveres orosz katonák szegődtek nyomukba, s ők a

– 240 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

fenyegető veszélyt úgy vélték elkerülhetni, hogy beszaladtak Aranyi Imre presbiterünk udvarába, hol az orosz katonák mindkettőjüket agyonlőtték. Ideiglenesen ugyan azon ház udvarán, kesébb az úgynevezett Jerikói temetőben temettük el a gyülekezet nagy részvéte mellett e sokra hivatott ifjú Timótheusunkat. Bagossy Vince felesége és leá-

nya védelmében halt hősi halált, ugyanakkor feleségét és anyósát is halálos lövés érte.

Derék, szolgálatkész, krisztusi alázatosságú egyházfink volt. A többi áldozatokról név szerint e jelentés keretében nem tartom szükségesnek megemlékezni, mi, akik személy szerint ismertük és szerettük őket, szívünkben őrizzük drága emléküket.

Jelentésem személyi vonatkozású részéhez tartozik annak megemlítése, hogy Ne-

mes Ferencz állami hitoktató lelkészünk és felesége, Szikszay Csilla tanítónőnk, valamint Boda Aladár segédlelkészünk szeptember végén, illetve október elején eltávoztak szolgálati helyükről. Boda Aladárnak, mint tartalékos tábori lelkésznek, Pécsre kellett bevonulnia. Azóta egyikőjükről sem tudok semmit.

Férfitanítóink közül Mezei Lajoson kívül mindenki katona, s bevonulásuk, illetve eltávozásuk óta megbízható értesülést felőlük sem szerezhettünk. Isten óvja, vezérelje vissza szolgálati helyükre mindnyájukat!

Személyi vonatkozásban végül meg csak annyit, hogy én követtem Főtiszteletű

Püspök Úr korábbi körlevelében foglalt felhívását – amely egyébként saját eredeti elhatározásommal is megegyezett – és szolgálati helyemen maradtam. Isten kegyelme

mindez ideig megtartott és megengedte, hogy a reám háruló jelentésen megnövekedett munkát jó egészségben és lankadatlan munkakedvvel végezhetem, s elmondhatom,

hogy a gyülekezetnek szemmel láthatólag megnyugvást okoz, hogy közöttük marad-

tam, és hálájuknak újra és újra kifejezést is adnak. Az egyházi munkában, annak úgy lelki, mint anyagi vonatkozású részében, fáradhatatlan munkatársam Boros Erzsébet diakonissza-testvér, akinek odaadó segítsége nélkül valóban nem tudnám megoldani feladataimat.

Ami az anyagi vonatkozású dolgokat illeti, e tekintetben mélységes szomorúsággal jelenthetem, hogy egyházi épületeinkben igen jelentős károkat szenvedtünk. Különösképen templomunk, tornyunk, toronyóránk, orgonánk és szószékünk szenvedett súlyos sérü-

lést, illetve rombolást. Egyéb épületeink aránylag könnyebben helyrehozható sérüléseket szenvedtek, csupán egy egyházi épületünk, egy volt tanítói lakás ment teljesen tönk-re, amennyiben leégett a benne lakó család bútorzatával együtt. A helyreállítás munkáját még október végen megkezdettük és ez azóta is folyik. Eddig e címen felhasznált anyag értékén kívül 4328 pengőt fizettünk ki, nagyrészt a gyülekezet önkéntes adományaiból.

A templomház tetőzetének ideiglenes kijavítását legújabban 3200 pengőért vállaltattuk fel – szintén a felhasználandó anyag értékén kívül – amely összeg, remélem szintén az említett forrásból nyerhet fedezetet. Általában vigasztaló és reményt keltő annak megtapasztalása, hogy ezer baj al küzdő egyháztagjaink mily szívesen adakoznak Isten dicsőségére.

Klenódiumainkban, irattárunkban jelentősebb kár nem esett, egyházi pénztárunk

szerencsére nem jelentékeny – 400 pengőnyi – készpénzét azonban a páncélszekrény-ből elvitték. Sok kárt szenvedett elemi iskolai bútorzatunk is.

– 241 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Külön meg kell említenem az egyházmegye Berettyóújfaluban fenntartott polgári

leányiskolájával kapcsolatban, hogy annak igazgatója, Soós Márton katonai szolgálatot teljesít. Az intézet épületeiben esett nem túlságosan jelentékeny károkat már jórészt helyreállítottuk, sajnos, az intézet páncélszekrényében elhelyezett, s készpénzben és takarékbetétkönyvekben mintegy 18000 pengőt kitevő értéknek a páncélszekrény feltöré-

sével nyoma veszett. Jelentős kár érte a tornacsarnok felszerelését is.

Úgy elemi iskoláinkban, mint a polgári leányiskolában – mely utóbbi ez idő szerint az ál ami polgári fiúiskolával együtt koedukációs alapon működik, – a tanítás október vége óta rendszeresen folyik. A hitoktatói teendőket, valamint a konfirmációi oktatást alulírott lelkipásztor látja el.

A vasárnapi iskolai és leányköri munka is zavartalanul folyik, előbbi a lelkipásztor, utóbbi a gyülekezeti diakonissza vezetésével. A K.I.E. munkája egyelőre szünetel.

Befejezésül még azt kell megemlítenem, hogy miután templomunk számos súlyos

találat folytán felhasználhatatlanná vált, s annak helyreállítása legjobb esetben is csak a tavaszi hónapokban lesz lehetséges, Istentiszteleteinket a Wesselényi utcai gyülekezeti teremben tartjuk, amely túlzsúfoltság mellett mintegy 400 személyt fogad be, sajnos azonban, hogy az istentiszteleten részt venni kívánkozó ez a helyiség soha sem tudja befogadni, de ez bizonyára azért is történik most így, hogy a gyülekezet annál inkább meghozzon minél előbb minden áldozatot szép nagy ősi templomunk helyreállítása érdekében.

Mindezek után az újesztendő küszöbén Isten minden áldását kérve gyülekezetem

nevében is Főtiszteletű Püspök Úrra, áldozatos munkájára, vagyok őszinte tisztelettel és szeretettel, alázatos szolgája.

Berettyóújfalu, 1944. december 28.

Dr. Hajdú Gyula

lelkipásztor

Biharnagybajom

A jó Isten különös kegyelméből családommal együtt – bár teljesen kifosztva – még élünk. E néhány sorral akarok magunkról életjelt adni. Templomunk és minden iskolánk, s a lelkészi lakás is romokban hever. Községünk rengeteget szenvedett. A lakosság ruhátlanul és élelem nélkül megy a télnek. Bízunk: Isten megsegít.

Az istentisztelet tartást újból megkezdtük. Sárrétudvariban azonban nincsen lelkész, s e levelemnek az is célja, hogy amíg a lelkész hazajön, szeretettel kérlek, hogy Dávidházy Gábornak, aki velem együtt itt dolgozik, méltóztassál megbízást adni, hogy a presbitériummal egyetértésben az összes lelkészi funkciókat elvégezze.

A leveledet megbízottam magával hozza. Szóban valamikor, – ha Isten éltet – erről is többet.

– 242 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Bocsánatot kérek, hogy ceruzával írok, se tintám, se papírom. Szeretnék Szász Imré-

ről is valamit tudni.

Isten oltalmazó kegyelmét kérve Reátok, hű barátsággal ölel:

Biharnagybajom, 1944. november 16.

Ördög Lajos

lelkipásztor

Bihartorda

Bihartorda községben 1944. október 7-én délután 4-5 óra közt légiharc fejlődött ki orosz és német gépek közt a Herceg Benedek tanyájánál. Repülőgép nem zuhant le, csak lőtték egymást. Ennek lelkész és felesége – akik éppen ott voltak – szemtanúja volt. A községbe október 8-án a délelőtti órákban 7 orosz harckocsi jött be az Újtelepre, s onnan egy a Hangya épületéig, egy másik a lelkész lakásáig feljött, de ellenál ásra nem talált, s visszament a két harckocsi az Újtelepre. A községnek Bakonszeg felé eső részén, az úgynevezett Szegi-kertben a német ál ások voltak, mintegy 80-100 harckocsi és ágyú. Másnap, október 9-én már sok orosz harckocsi jött az Újtelepre, s kora reggel megnyitotta a tüzet a templom tornyában figyelő németekre, amikor a tornyot több mint 10 találat érte, melyek közül a negyedik délelőtt 11 óra tájban ledöntötte a tornyot a kőrakásig. A lakosság könnyezve nézte a torony ledőlését, elszorult szívvel tekintett a csonka-toronyra. A toronyban lévő két harangunk az Isten csodálatos őrizete folytán sértetlen maradt. A ledőlt torony láttán mindjárt megfogant a lakosságban az elhatározás, hogy - ha ideiglenesen is -, mihelyst a harcok annyira szűnnek, a tornyot helyreállítják, ami az itt levő orosz parancsnok beleegyezésével a harcok szűntével meg is kezdődött, és háromheti önkéntes és ingyen munkával december elején befejeződött, a ledőlt torony fa alkatrészeinek, gerendázatának és bádogjának felhasználásával. Így a torony a további rongálódástól meg van óvva. A templomot magát is érte ágyúlövedék, tetőzetét sok géppuska golyó, a palatető sok helyen átlyukadt, ezek a hibák is ideiglenesen kijavíttattak. A templom ablakaiból 31 tört ki, ezek üveg és gitt-hiány miatt üvegezetlenül vannak. A templomban és a tornyon esett károk teljes helyrehozatala (új toronytetőzet, torony-falazat teljes javítása, templomrepedés, tetőzet palafedése, ablakok beüvegezése) mintegy 100-150 ezer pengőt igényel. Az orgona is használhatatlanná lett téve, csak új al pótolható, ami kb. 10000 pengőre tehető.

Az október 9-én megkezdődött tüzérségi harc 9 napon át folyt, s október 17-én reggel 5 óra tájt foglalta el az orosz hadsereg a községet. Egy orosz harckocsi ki van lőve az Újtelepen. Halottat az orosz katonaság kettőt, a németek hatot vesztettek. A 9 napig tartó harc alatt a lakosság jó része kimenekült a faluból a földekre, a határba, sőt, többen el is menekültek a határból is, mivel élet-biztonság a harc miatt nem volt. A faluban két ember élete esett áldozatul a lakosok közül, úgy mint: Kis János 76 éves földműves és Balog Tibor debreceni születésű 20 éves községi írnok, mindketten reformátusok. Súlyosan sebesült

– 243 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

kint a tanyájukon Gyarmati Irén 20 éves református hajadon, aki láblövést kapott és láb-szárcsontja eltört.

A lelkészi lakást három ágyúlövés érte, melyek két szobát erősen megrongáltak, át-

ütötték több helyen a falat, s egy lövedék a szobában explodálván: ott minden berendezést és bútort összetört. A lakás ablakai mind kitörtek, az egész lelkészi lakáson ép ablak nem maradt. Itt a kár kb. 20000 pengőre tehető.

Az iskolaépület tanítói lakás része két találatot kapott, a falat átlyukasztotta, az iskola-

épület tetőzetét pedig valószínűleg repülőgépről géppuskatűz rengeteg helyen átlyukasztotta. Ezek rendbehozása kb. 50 ezer pengő.

Lelkész magánkára, amit ruhákban, fehérneműben, ágyneműben, lakberendezési tár-

gyakban, terményekben, jószágokban szenvedett, ma 250-300 ezer pengőre tehető.

Vígvári Lajos kántortanító családjának a kára becslésünk szerint: 150 ezer pengő, Daday Ákos igazgató tanító családjáé becslésük szerint: 120 ezer pengő, Serdült Károly gondnoké becslése szerint: 25-30 ezer pengő.

Felfeszítették és szétrongálták az egyház Wertheim-kasszáját, elvitték belőle az ezüst úrvacsorai két kelyhet, ezüst keresztelő kelyhet és tálat, ezüst kenyérosztó tálat, melyek mint klenódiumok, felbecsülhetetlen értékűek.

Említésre méltó, hogy az egyik elvitt úrvacsorai kelyhet a lelkész már visszaszerezte Földes községből, ahova állítólag egy román tiszt vitte, s ajándékozta egy asszonynak, aki látván a kelyhen levő felírásból, hogy az a bihartordai egyház tulajdona: felvitte azt a földesi községházához, ahonnan visszakerült hozzánk.

Elveszett az egyház alig használt írógépje, három kályha, lócák, két irodai nagy, hoszszú asztal, szék, 80 mázsa kemény tűzifa, iskolai térképek, szemléltető képek, három iskolai tábla, taneszközök, tanítói és iskolai könyvtár szétszórattak, kár kb.: 10000 pengő.

Lelkészi irattár szét lett szórva. Elveszett a lelkésznek két palástja föveggel. Anyakönyvek közül három van meg, 1775-től kezdődő és a két legújabbi (keresztelési és halotti), melyek a hitelszövetkezet Wertheim-kasszájába voltak bezárva, s azt ismeretlen egyének próbál-ták ugyan felfeszíteni, de nagy, erős kassza lévén nem tudták, s úgy ezek az anyakönyvek benne maradtak.

A lakosság jószágban, gazdasági felszerelésben, ruházatban, élelmi cikkekben felbecsülhetetlen károsodást szenvedett.

Az egyházi élet rendes mederben folyik, isteni tiszteletek látogatottak, úrvacsorával elégséges számban élnek a hívek, egyházi adófizetés megkezdődött és folyik.

Iskolánkban a tanítás mindhárom osztályban december 4-én már megkezdődött,

s azóta kisegítő tanerőkkel folyik. Ugyanis két férfi tanítónk, Daday Ákos és Vígvári Lajos katonai szolgálatot teljesít, Kasza Emma tanítónő még nem tért vissza, s úgy helyettük Daday Ákosné, Daday Éva és Vígvári Lajosné kisegítő tanerőkül alkalmaztattak.

Bihartorda, 1945. február 1.

Király Sándor

református lelkész

– 244 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Dancsháza

Háborús kárunk legnagyobb a tornyot ért találat következtében állott elő. Elpusztult 2 toronyablak és egyik harang, megrongálódott pár helyen a torony és templom fala, valamint a templom ablakai és templom tetőzet egy kis része. Paróchia ablakai betörtek és repeszdarabok érték falát, valamint a melléképületek tetőzetét is. Anyakönyveink megvannak, az iratokból elégettek valamennyit, de lényeges fontosságú irat nem hiányzik.

Az egyház lelkészi javadalmi földjéből és tanítói javadalmi földből igénybe akarnak venni 8 holdat a falu alatt úgy, hogy helyette adnak a kisajátítandó földből ugyancsak 8 holdat.

Presbitérium hasonló minőségű föld esetén hajlandó átadni a 8 holdat, mivel házhelynek más alkalmas föld nincsen. Iskolai és úrvacsorai (terítők) felszerelésekben esett kár, de rendes körülmények között könnyen pótolható.

Isten segedelmével a kárt helyre tudnánk hozni, ha megvolna az egyháztagokban az áldozatkészség, sajnos még a ma csekélynek nevezhető egyházi adóval is sokan hátralékban maradnak.

Nagytemplomra adakozásra ismételten felhívom a gyülekezetet, sajnos a teherbíró ké-

pességet a nagyon gyakori gyűjtések és kényszerbeszolgáltatások súlyosan terhelik.

Dancsháza, 1945. augusztus 16.

Ballay Aladár

lelkipásztor

Debrecen

Kimutatás a debreceni református egyház tulajdonát képező épületek értékelé-

séről és háborús sérültségének kárösszegéről:

1938. évi árak szerint 1946. évi érték alapján:

Helyre

Helyre ál ításhoz

állít-

még

Az épület he-

tatott szüksé-

Ssz. Az épület neme: lye:

Érték P.

Kár P.

Érték F.

Érték F.

%-ban. ges.

1. Lakóház

Acél u. 31-33. 1.000

----

2.000

----

----

----

2. Lakóház

Apaffi u. 129. 16.000

6.000

30.000

20.000

90%

2.000

Arany János u.

3. Lakóház

12. sz.

40.000

1.000

70.000

3.000

95%

150

4. Templom

Árpád tér 1.

400.000

2.500

1,150.000 8.000

----

8.000

Bem József

5. Lakóház

u.6.

18.000

1.500

35.000

4.600

90%

460

6. Lelkész lakás

Csapókert

20.000

400

60.000

1.200

95%

600

– 245 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

7. Gyülekezeti ház Csapókert

13.000

----

45.000

----

----

----

8. Lakóház

Garai u. 17. sz. 20.000

1.000

38.000

3.000

20%

2.400

Hatvan u. 1-3.

9. Bérház

sz.

1,400.000 85.000

3,000.000 330.000

70%

99.000

Hatvan u. 42.

10. Lakóház

sz.

55.000

1.600

20.000

4.500

80%

900

11. Templom

Homokkert

60.000

1.600

160.000

4.500

100% ----

12. Lakóház, mű-

hely, raktár.

Ispotály tér 1. 25.000

16.000

50.000

40.000

5%

38.000

Ispotály tér 2.

13. Lelkész lakás

sz.

20.000

18.000

35.000

30.000

----

30.000

14. Tanoncotthon

Ispotály tér 9. 180.000

180.000 600.000

600.000

----

600.000

15. Lakóház

Ispotály tér 10. 30.000

4.000

50.000

12.000

80%

2.400

16. Lakóház

Ispotály tér 11. 40.000

40.000

70.000

70.000

----

70.000

Szegényház és

17. gyülekezeti te- Ispotály tér 12.

rem.

180.000

8.000

600.000

24.000

60%

9.600

18. Templom

Ispotály tér

300.000

300.000 1,050.000 1,050.000 ----

1,050.000

19. Templom

Kálvin tér 1.

1,200.000 250.000 3,500.000 1,100.000 15%

935.000

20. Lakóház és gyü- Kálvin tér 5.

lekezeti terem. sz.

120.000

55.000

300.000

185.000

10%

166.500

Kálvin tér 8.

21. Lakóház

sz.

50.000

1.200

110.000

3.000

50%

1,500

22. Lakóház

Kálvin tér 10. 35.000

1.600

70.000

4.000

90%

400

23. Egyházi hivatal Kálvin tér 17. 200.000

12.000

450.000

36.000

90%

3,600

24. Lakóház, raktár, Károly F.J.ut

műhely épület. 8.sz.

20.000

6.000

45.000

18.000

90%

1,800

Károlyi Gás-

25. Templom

pár tér 1.

140.000

8.500

400.000

26.000

95%

1.300

26. Lakóház

Kassa ut 12.

120.000

18.000

300.000

65.000

70%

19.500

27. Gyülekezeti ház Kerekes telep 5.000

----

12.000

----

----

Kossuth u. 31.

28. Lakóház

sz.

45.000

3.200

80.000

9.500

70%

2.850

Kossuth u. 31-

29. Iskola

35.

3,500.000 350.000 9,900.000 900.000

60%

360.000

30. Lakóház

Kossuth u. 37. 10.000

----

20.000

----

----

31. Lakóház

Kossuth u. 59. 30.000

2.800

55.000

8.000

30%

3.600

32. Lakóház

Kossuth u. 75. 50.000

2.000

85.000

6.000

90%

600

33.

Mátyás király

Templom

tér 1.

80.000

2.500

200.000

8.000

95%

400

34. Templom

Méliusz tér 1. 600.000

6.500

1,650.000 20.000

30%

14.000

35. Lelkészlak

Nagycsere

8.000

500

20.000

1.500

90%

150

36. Lelkészlak

Nyilastelep

20.000

300

58.000

1.200

50%

600

37. Gyülekezeti ház Nyilastelep

16.000

800

40.000

2.500

50%

1.250

38. Templom

Nyilastelep

65.000

3.500

180.000

10.000

85%

1.500

39. Lelkészlakás

Ondód

8.000

----

20.000

----

----

40. Lakóház

Péterfia u. 40 30.000

3.500

60.000

10.000

75%

2.500

Reáliskola u.

41. Lakóház

4. sz.

30.000

1.200

60.000

3.600

30%

2.520

42.

Révész tér 2.

Lakóház

sz.

160.000

16.000

370.000

55.000

80%

11.000

43. Templom

Révész tér 1.

350.000

3.000

1,000.000 10.000

75%

2.500

– 246 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Szabó Kálmán

44. Lelkészlakás

u. 45.

13.000

1.500

30.000

4.500

80%

900

45.

Szabó Kálmán

Olvasó kör

u. 33.

15.000

7.300

34.000

23.000

50%

11.500

Szávay Gyula

46. Templom

u.

50.000

600

110.000

2.000

90%

200

Széchényi u.

47. Lakóház

4. sz.

40.000

20.000

75.000

65.000

20%

52.000

Széchényi u.

48. Lakóház

8. sz.

32.000

3.500

60.000

10.000

100% ----

49.

Szepesi u. 41.

Lakóház

sz.

4.000

----

8.500

----

----

50. Lakóház

Teleki u. 71. sz. 50.000

600

88.000

1.800

100% ----

51. Gyülekezeti ház Téglavető

16.000

1.400

30.500

4.200

50%

2.100

52.

Tisza István

Templom

tér 1.

800.000

75.000

2,150.000 350.000

40%

210.000

53. Lakóház

Vár u. 11.

25.000

800

45.000

2.400

60%

960

Összesen:

10,757.000 1,526.000 28.751.000 5,150.000

3,726.240

Debrecen, 1946. október 23.

Tóth László

okleveles mérnök

Debrecen - Csapókert

A súlyos megpróbáltatás mellett is hálára van okunk az Isteni kegyelemért, hogy aránylag nem szenvedtünk annyi személyi és anyagi kárt, mint általában és sokfelé.

A legfontosabb: az emberáldozat aránylag kevés volt, mert a bombázások és hadmű-

veletek idején a lakosság óvóhelyekre és távolabbi, vagy éppen messze vidékekre menekült.

A tanácstagok közül Kiss László vesztette életét.

A templom épülete, mivel erős, új építmény, csak egy kisebb helyen rongálódott meg erősebben, az is kijavítást nyert, mint a betört ablakok szintén. A toronyról leesett csil agos csúcs rész nehezen hozzáférhető, de addig is valahogyan bírja az időjárást. Templomunkat ál andóan használtuk. Keresztelő és úrvacsorai edények megvannak. Terítőkből több hi-

ányzik (pontos leltárt készítünk), de most is tisztességesen meg tudjuk teríteni az Úr asztalát. Perselyek megvannak. Iratok nagyrésze szintén. Nem tudok az anyakönyvi naplókról és iktatókönyvről. Takarékbetétkönyvek is megvannak.

A lelkészi lak belövések miatt tetején súlyosan megsérült, de kijavítható. Előző bombázások sok ablakot összetörtek. Lelkész bútorait nagyrészben összetörték és széthordták ismeretlen tettesek, úgyszintén egyéb konyha és lakberendezési tárgyakat és élelmiszert is.

Az iskolaépületek, tanítói lakásokról az iskolaigazgató tesz részletes jelentést.

Dr. Dancsházy Sándor lelkipásztor a bombázások következtében, valamint a had-

műveletek közeledtére, de főképp a titkos forrásokból a helyekről hozzá érkező halálos fenyegetésekre először két fiával Dunántúlra menekült, a család másik részét tanyáján,

– 247 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Hosszúpályi község határában hagyta. Egyszer még hazatért, míg október 8-án újra menekült. A konvent a dunántúli püspöki hivatalútján Balatonfüredre osztotta be kisegítő

lelkészi szolgálatra. Ott működött 1945 május végéig. Hazaérkezvén alaptalan és bosszú-

vágyból fakadó följelentések folytán két hónapig vizsgálati fogságban volt. Igazolása csak november végén történt meg, s akkor foglalta el újra lelkipásztori ál ását, s a november elsejével oldala mellé rendelt Kiss Lajos volt ördögkuti, de onnan kiutasított lelkésszel, illetve segédlelkésszel igyekeznek megújult egyházi életet létrehozni. A lelkipásztor távollé-

te alatt Molnár János előbb szalontai segédlelkész, majd 1945. januártól dr. Sulyok Sándor egyetemi fogalmazó, mint helyettes lelkész vezették a megpróbáltatott gyülekezetben az egyházi életet.

Debrecen, 1945. december 18.

dr. Dancsházi Sándor

lelkipásztor

Debrecen - Péterfia

A Péterfia utcai egyházrész emberveszteségét 1944. szeptember 1.-óta külön nem tudom megál apítani. Ellenben néhány adatot közölhetek az egész egyházközség veszteségeire vonatkozóan. Az 1944. június 2-i angolszász légitámadásnak kerekszámban 500 áldozata volt. A szeptember 1-jén történt angolszász támadásnak kb. 100, a szeptember 19., 21., 24., orosz és 24-én ismét angolszász támadásoknak összesen kb. 200. Az ostromnak elenyészően kevés polgári áldozata volt, annál több az ostrom utáni időknek. December eleje óta hordták be a köztemetőbe az udvarokon és főleg tanyákon ideiglenesen eltemetett – nagyrészben lövés által okozott halálnemmel – halottakat, amelyeknek temetéséből e sorok írója meglehetősen kivette részét. Tudomása szerint ezekről külön statisztikát nem vezettek, február végén a köztemető emberei 300-400 közötti számra becsülték ezeket.

A téli hónapokban felállított Hatvan utcai kórházban, ahol alulírott lelkigondozást végzett, igen sok ilyen sérültet kezeltek. E pil anatban még nem lehet megál apítani a menekülés, továbbá katonai szolgálat és fogság közben elhunytak számát. Legnagyobb anyagi kárunk szeptember 19-én a Nagytemplom elvesztése. Két bomba zuhant rá, mindjárt a légitámadás elején. Egy levente, aki a Kossuth utcai templom tornyából „helyszíni közvetítette” ezt a támadást, a LÉGÓ központjába úgy állította be a dolgot, mintha a repü-

lők szándékosan repültek volna rá a Nagytemplomra. Erről futólag az egyik napilap is megemlékezett. A templom hamar leégett, nyugati tornya ellenben 8 napig parázslott.

Az egyházrészhez tartozó egyetemi templom akna telitalálat következtében színes ablakait veszítette el, később az orosz megszálló csapat rádióállomás céljára több mint egy évre igénybe vette, s azalatt berendezése és felszerelése úgyszólván teljesen elpusztult és eltűnt. Az úrasztali edények elrejtve hiánytalanul megmaradtak. A nyulasi szentedé-

nyeket egy Boros nevű család Ausztriáig magával vitte, ott vasárnaponként használták,

– 248 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

és 1945 szeptemberével hiánytalanul visszahozta. Megmaradt az egyházrész irattára is.

A szeptember 1-jén történt légitámadás után még a riadó lefúvása előtt Dr. Révész Imre püspök és Szenes László lelkipásztor a kársújtott városrészbe mentek, s ott alkalmi lelkigondozást végeztek. Szeptember 4-én történt Szenes László beiktatása az ál andó légiveszély miatt a délutáni istentiszteleten. Miután a püspök úr bizonnyal külön teszi meg részletes jelentését, azért itt csupán az egyházrész második lelkipásztoráról – magamról –

és Sulyok Kálmán segédlelkészről szólok. Utóbbi az égő Nagytemplomba elsőnek rohant be, és hozta ki az úrasztali edényeket s a Kossuth-széket. Szenes László a püspöki palota pincéjében volt támadás alatt, minthogy ebben a házban lakott. A nagytemplom égésének hírére a jelenlévő sok száz zokogó ember előtt áhítatot tartott. Ennek végeztével kiment a templomhoz, ahol találkozott a püspökkel. Kb. 10-12 tagú kis társaság verődött öszsze, amely Ferenczy Károlyné kérésére énekelt és imádkozott, a már csaknem elhamvadt templom mellett. Utána e sorok írója az éjszakában gyülekezete meglátogatására, bejárá-

sára indult, mint minden légitámadás után. A lelkipásztor és segédlelkész mindvégig he-lyükön maradtak. Előbbi még lakását sem hagyta el, utóbbi pedig – noha szülei Debrecenben laktak – mindvégig a lelkipásztor mellett volt. Néhány hétig a Baltazár teremben volt Istentisztelet. A város elfoglalása előtt két nappal szűnt meg a hétköznapi istentiszteletek tartása. Szép számmal jöttek ide az ál andó belövési veszedelemben is. A „pincézés” idején lelkipásztor az általa elérhető óvóhelyeket látogatta, ahol áhitatokat tartott, még az ostrom utolsó napján is. A város elfoglalása után 2 nappal egy kisgyermeket hoztak keresztelni, a negyedik napon Szenes László egy temetést végzett, majd engedélyt kaptunk istentisztelet tartására, és a meghúzatott nagyharang szavára síró szemű emberek keresték az istentisztelet helyét (egyházi tanácsterem). A lelkészek részt vettek a romeltakarítási robotban, Sulyok Kálmán hosszabb ideig kényszermunkán volt egy hadikórházban. Szenes László el átta a Hatvan utcai kórház lelkigondozását kb. 1945. májusig, amikor átadta ezeket az időközben visszajött illetékes lelkészeknek. A val ás és egyéb tárgyak tanításával részt vett a legelső meginduló iskola (fiúképző) munkájában. Az év elején bibliakört indított, vé-

giglátogatta a nyulasi gyülekezetet. A Nagytemplom helyrehozásának munkálatai 1945.

április 15-én kezdődtek, ebben Szenes László az előadó szerepét töltötte be. A templomra gyűjtést szervezett, és megszervezte az önkéntes munkát is, amelyben a lelkészekkel élő-

kön a gyülekezet sokezer tagja részt vett. Az új imaterem október 8-án nyílt meg. 1945.

március- áprilisban az itt időző angol-amerikai ellenőrző bizottság tagjainak felkérésére Szenes László vasárnaponként angol nyelvű istentiszteleteket tartott. 1944 februárjában tolmácsként szerepelt egy állítólagos Lord Hampton nevű angol mellett, akivel szemben az óvatosság utólag teljesen helyénvalónak bizonyult, miután kiderült, hogy nemzetközi szélhámos volt.

Debrecen, 1945. október 9.

Szenes László

lelkipásztor

– 249 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Debrecen - Egyetemi egyházkörzet

1944.

Szeptember 15-én este az Egyetemi templomot könnyebb bombatalálat érte, de következő

vasárnap már a gyülekezeti teremben 2 napi romeltakarítás után istentiszteletet tartottunk.

Gyülekezeti tagok jelentős része elmenekült, itt maradottaknak, ahogy a hadiese-

mények hozzánk közeledtek, mind gyakrabban és gyakrabban tartottunk „óvóhely” -

istentiszteletet. Naponta 8-10 alkalommal.

Klinikák betegpasztorációja szakadatlanul folyt.

Október 19-én a Vörös Hadsereg bevonulás napján is, lelkész munkatársaival istentiszteletet tartott.

Lelkész 11 napig volt távol a várostól. Előbb német, nyilas katonák fogságában, három napig a Vörös Hadsereg fogságában, mint civil.

Segédlelkész katonai behívóval távozott szeptemberben, Jena mellett esett amerikai fogságba, 1945. szeptember 1-jén érkezett haza.

Gondnokunk, Dr. Bacsó Jenő 1945 végéig még nem tért vissza.

Két tanácsosunkat, Tóth Árpádnét és Mátay Andornét, legfelsőbb egyházi fórumok

tiltakozása ellenére gettóba hurcoltak. Decemberben jött hír halálukról. Tanácsosok, egyháztagok sok része még 1945 végén nem tért vissza.

Templomunk 1944. november 4-óta katonai igénybevétel alatt van.

Irattárunk pénztárkönyv és részleges gyülekezeti névsor kivételével hadiesemények folytán megsemmisült.

1945.

Templom lefoglalása miatt istentiszteleteinket még a szülészeti Klinika ambulancia helyiségében tartjuk. De a gyülekezet normális élete mind erősebben kezd helyre állni.

Az év végére még sokan messze vannak, fogságban vagy menekülésben, de már működik 4 bibliakörünk, leánykör, sebesülteknek gyűjtenek a bibliakörök.

Egyházi kegyszereink egyetlen kehely s néhány szalvéta kivételével megmaradtak.

Megmaradt az 1739-ből származó ezüst boroskannánk, az 1940-ből származó brokát úrasztali terítőnk.

Templomban súlyos rongálások: szószék koronája, úrasztal egy része, padok, ajtók, ablakok összetörve. Templom szeméttel megrakva. Templomi gépház motorjai elvíve. Keresztelő medence összetörve, 3200 körtés ablakvilágítás megsemmisítve. Harmónium ösz-szetörve s még sok, ellenőrizhetetlen kár.

Gyülekezet várja, hogy kedves Egyetemi templomában mielőbb imádhassa az Ég

s Föld Urát.

Debrecen, 1945.

Koncz Zoltán

lelkész

– 250 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Debrecen - Árpádtér

Ez a vázlatos visszatekintés hasznosan egészíthető ki a Debreceni Képes Kalendárium 1946. évi kötetében közölt időrendi összeállítással: Mi történt Debrecenben 1943. dec.

14.-től 1945. november 21.-ig. Azt a közleményt Sőreghy János dr. írta, részben a lelkipásztor adatainak felhasználásával.

Az árpádtéri egyházrész területén szenvedett egyházi károk vázlatos kimutatása: Templom

Békebeli arany koronát vagy arany pengőt számítva: 100.000 pengő

Iskola (Rakovszky-utcai) 100.000 pengő

Parókia (Kassa-út 12.) Épületben 100.000 pengő

Gyülekezeti terem berendezése 30.000 pengő

Szeretetvendégségi felszerelések 40.000 pengő

Lelkészi hivatal berendezése 40.000 pengő

Lelkészi lakáson 4 szobabútor 100.000 pengő

Lelkipásztor 2 palástja 30.000 pengő

Lelkipásztor kertje 20.000 pengő

Apafi-utca 129.szám, egyházi bérlakás 50.000 pengő

Tanítói lakás

Giday Endre tanító háza 50.000 pengő

Füleki Kovács Mihály kántor háza 50.000 pengő

összesen: 710.000 pengő

Debrecen, 1945. december 16.

Dr. Hegyaljai Kiss Géza

lelkipásztor

A Debrecen-Árpádtéri egyházrész 58 utcája közül alig maradt olyan, amelynek ne kellett volna súlyos bombakárokat szenvedni. A Patay utcán 1 tanácsos kertje helyén pusztaság.

A lelkipásztor kertjéből kiirtották a fiatal fákat, kellettek tankfedezéknek. A házak kerítéstető, ablak nélkül maradtak meg legtöbb helyen a régi jólét síremlékének. Egyébként az már nyereség, ha az épület egyáltalán megmaradt. A legidősebb presbiter, Harsányi Imre, az Apafi-utcai malom tulajdonosa kiviszi a lelkipásztort a malom háta megé. Tófenék látszik ott, ahol sík terep volt. Ettől mentett meg az Isten, nagytiszteletű uram! A láncos bomba helye. A kaszárnyának szánták… A Harsányi István gályarab szakál as arcára emlékeztető

családfő kérésére a háza alatt a pincében tartottunk istentiszteletet, ahova ő családjával le-költözött, és a környező házakból odagyűltek a hívek az ige hallgatására és éjjeli oltalomra.

– 251 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Debrecen az ország egyik legtöbbet szenvedett városa, s az árpádtéri rész a város egyik legtöbbet szenvedett széle. A Bercsényi-utcán a házak egész sora pusztult el egymás mellett. A gyülekezet itt lakó helyettes gondnoka, Soós Ferenc ál ampénztári főtanácsos, a feleségével épségben maradt a kettészelt házukban. A ház leomló eleje azonban maga alá temette az alagsorban lakást bérlő Gulyás Sándor népzenész feleségét, fiát, és Elvirát, az iskoláslányát. A szomszédos házakban is bútor, ruha, minden ott veszett az összeroskadó épületek téglái alatt. A lelkipásztor közel 30 évi szolgálata alatt nem volt megrázóbb temetési szolgálat, mint mikor 1 papírcsomagot hoztak eléje félkoporsóban. A csomagban a ráboruló fiatalasszony férjének, a 29 éves munkásnak, a fejéből és testéből voltak egyes részei. Rohammunka volt. Téglaszedés közben került elő a Bercsényi-utca lakosai közül egyik-másik.

1944. szeptember 1., szeptember 15., szeptember 17., szeptember 20. gyásznap a gyü-

lekezet életében. Ami pénteken megmaradt, az porba omlott vasárnap este. Egyik helyről, a Homok-utcából sok halott között egy fiatal párt kellett temetni. Férj, feleség ott halt meg az óvóhelyen. Máshol a két szülő sírva bolyong a házak körül, egyetlen gyermekét, a 11 éves Horváth Évát, a Dóczi polgári iskola színjeles növendékét siratva. Jenei Mihály nyugdíjas igazgató tanító, Homok-utca 129. szám alatti lakos, a felesége vál ára omolva, tanítónő lánya mellett leheli ki lelkét az összeroskadó házfalak közt. Sebők Lajos presbiter nem tért vissza családjához a Virág utca 29. számú hajlékába. Munkahelyén halt meg.

Az izgalmakba belehalt 1945. elején Soós Ferenc, az egyházrész helyettes gondnoka. Buda ostroma után hazatérve végkimerülésben halt meg Füleki Kovács Mihály, a gyülekezet kántora, aki 21 éves korától 77 éves vénségéig ál t a debreceni egyház szolgálatában, és egyházáért való áldozatairól is ismeretes volt.

Számszerű kimutatás nem készült a halottakról. De a veszteség emberéletben nagyon súlyos. Egy Nagy János nevű munkás családja minden tagja a Rakovszky utca 30. szám alól belekerült a halotti anyakönyvbe. A Báthory család a Botond utcán a 94 éves nagymamát az őszi rózsák viruló bokra alá temeti el jó mélyen. Még nincs vége a szertartásnak, repülő-

gépraj eregeti gépfegyver golyóit. Egy apa az országútnál találja halva fiát. Viszi a temető-

be. Új sírt talál a temetőn. Abba temeti el. Csak a halál évfordulóján temetik el szertartással. Egyébként egyetlen egy eset nem fordul elő, hogy pap nélkül végeznék a temetést, elvi meggyőződésből. A temetések száma még 1945-ben is szokatlanul magas, annyira, hogy csupán a vezető lelkipásztor 100 temetési szolgálatot végez december végéig.

Erkölcsiekben is súlyosak lehetnének a veszteségi tételek. Van olyan tanácsosa az egyházrésznek, aki 1 évvel a felszabadulás után még veséjében hordozza a kegyetlen ütések nyomát. Nők védelméért. Egy másik tanácsosunk jól beszél oroszul. Jön egy részeg major.

„Ha 5 perc alatt nem kerítesz nekem nőt, agyonlőlek.” A tanácsos derék szál ember, a visz-szafordított szóval leszereli: „Te marha, ha te engem agyonlősz, akkor hogy kerítek neked nőt?” A lelkipásztor a hívek közt járva sokszor kel , hogy rámutasson: Ahol megmaradt az élete, ahol nem kell a család nőtagjaiért sírni, ott mindenütt hálát adhatunk az Istennek a szabadításért.

Az anyagiakra nézve meg kellett tanulni úgyszólván minden háznépnek: „Mert a foglyokkal is együtt szenvedtetek és vagyonotok elrablását is örömmel fogadtátok, tudván, hogy

– 252 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

néktek jobb és maradandó vagyonotok van a mennyekben” (Zsid. 10:34). Alig maradt lakás, amit ki ne fosztottak volna részben vagy teljesen. A rablás egyik szabadalmazott formája volt az utcák kiürítése. Egyszer hírtelen jön egy rendelet: A Csil ag-utcát azonnal kiürí-

teni! A Bercsényi-utcát azonnal kiüríteni. Sorompót tettek az utca végire. Őrt állítanak.

Magyar arra nem mehet. Mikor egy hónap múlva visszamehetnek a lakosok, megnézhetik mijük maradt. Ahol szívélyesnek látszó jó viszonyt tartanak fel a beszál ásolókkal, onnan is elvisznek az utolsó éjszaka mindent. A mesterek szerszámát és egyebet, ami mozdítható. Néhol a sofőr titokzatosan bezárva tart egy szobát annál a háznál, ahol beszál ásolták magukat. Mikor elmennek, akkor látni, hogy megnyúzták odabenn a bőrszéket, vagy más ilyen szakmai műtétet végeztek azok, akik a világ minden népénél jobban értik a tolvajlás magas művészetét. Néhol mintha a sofőr volna az „ismeretlen tettes”. De a háziasszony megismeri a fia legszebb ingét az őrnagy úr nyakán.

Az egyetemi egyházrész templomában a szószéket is, a padokat is eltüntették a föld színéről. Ehhez képest az árpádtéri egyházrész még szerencsésnek mondható. Az orgonánál több mindent összetörtek, énektáblákat lelökték, a bezárt templom ajtót ismételten feltörték, ha egyebet nem, a vil anyizzókat elvitték. Hogy egy épületet hogyan lehet ki-fosztani, annak a rekordját az árpádtéri egyházrész parókiáján teremtették meg. Az épü-

let a Kassa- és Apafi-utca sarkán ál . Emeletes. Ráfogták, hogy ez katonai célra kiválóan alkalmas. Pár lépéssel odébb áll a tűzérlaktanya. Ebbe nem költöztek be. Még odább a légoltalmi laktanya. Ebbe csak sokkal később mentek be. A parókia kellett nekik. Itt fogják megszervezni Debrecen légoltalmi tűzérségi védelmét. A lelkipásztor egyedül maradt az épületben. Visszahúzódott már egy szobába. Zsebében volt a magyar-orosz nyelvű bizonyítvány (háromszögű pecséttel, ami a legfelsőbb foka a hitelességnek náluk). Az őrnagy-nak az se volt elég. Napokig folytak a tárgyalások a lelkipásztor és a csapatparancsnokok közt a városparancsnokság bevonásával. A vége az volt: át kell törni a parókia fedelét, ott kilátót, megfigyelőt csinálnak, ott a lelkipásztor nem maradhat. Végre a magyar rendőrség legjobb szellemű vezetője járt közben lelkipásztornál, Dr. Kövendy Lajos. Az ő kérésére a lelkipásztor engedett. A rendőrség lakást ad a lelkipásztornak abban az elhagyott lakásban, amelyet kiválaszt, azt a rendőrség, ha kel , helyreállíttatja. Az oroszok autót adnak a lelkipásztornak a kiköltözésre. Előreláthatólag egy félévig lesz szükség a parókia épüle-tére… 1945. január 1. és 10. közt megtörtént a lelkipásztor kiköltözése. A lelkipásztor az egy szobába összezsúfolt bútorát kihozhatta. A többi maradt. A jelszó arra nézve ez volt: az őrnagy úrnak kel . Egyébként kapitány van köztük majdnem több, mint közlegény. De most őrnagy volt minden lépten-nyomon.

A lelkipásztor egy percre el nem hagyta Debrecent. Megható volt, amint a hívek jöttek hozzá: „Mi lesz velünk nagytiszteletű úr!” „A jó Isten velem lesz. Én maradok!” „A mi papunknak nincs mitől félni!” -mondják a munkások egymás közt. „Megnőtt előttem az az ember még jobban, amiért itt maradt a hívei közt!” -mondják a nyomában örömmel. És sír-va fakadtak, mikor látták, hogy a parókiáról kifelé viszik a lelkipásztor holmiját. „Addig jó nekünk, amíg azt tudjuk, hogy velünk van a fejünk!” -mondják. Október 19-én reggel esett le a parókia előtt a második bomba, ami a házát közvetlen-közelről megrázta. Kivetet-te helyéről a lelkipásztor dolgozószobája alatti szivattyúskutat. Betört minden ablaküveg.

– 253 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

A robbanás iszappal hányta be a parókia homlokfalát. A lelkipásztor több sebből vérezve ment le a parókia alagsorába, az óvóhelyre. És lenn lakott 9 napig a pincében. Az alagso-ri helyiségek tömve voltak az odamenekült lakosokkal, szomszédokkal, ottszorultakkal.

Zengett a dicséret délután fél 4-kor: Istenre bízom magamat… És magyarázta a lelkipásztor az igét. Akkor jöttek be az első orosz csapatok. A házmester, a harangozó Azeri Imre jól beszélt oroszul, a felesége is orosz nő volt. A csapatok jöttek-mentek, egy-egy riasztó lövés a pincében is eldördült. De tragédia nélkül végbemehetett az épület megszál ása.

A baj csak akkor következett be, mikor a lelkipásztornak ki kellett költözni egyháza érde-keit az utolsó lehetőségig védelmezve.

Az épületet bomba először szeptember 17-én érte. Az óvóhely telve emberrel. Az öreg kántor rákezdi: Erős várunk nékünk az Isten!... És zeng az ének. A lelkek összefonódnak.

Akkor jött egy rémítő rázkódás. Mikor fel lehetett jönni az óvóhelyről, akkor látszott, hogy a Kassa út 14. számú szomszédos portán a tűzfal tövébe vágódott egy nagy bomba, egy Sztalin gyertya maradványai fehérlettek az ásott földön. Az épületre ráírták: életveszélyes.

A légoltalmi magyar kirendeltség elköltözött onnan. A lelkipásztor maradt, és a hívek továbbra is oda jöttek oltalomért. A két bomba nem tett az épületben annyi kárt, mint mikor a felszabadító csapat a parókiát “kiürítette”, totális kiürítés volt. Ez 1945. október végén következett be. A lelkipásztor azonnal egybegyűjtötte az egyházrészi tanácsot. Ott a helyszínén győződhetett meg mindenki, mi történt. Az ablakszárnyak, kályhák, vastűzhelyek eltűntek. A vil any, a vil anycsengő, telefon letépve. A vízvezeték csapjai letörve.

A kert helyén pusztaság. A WC-k használhatatlanok, és minden szobát WC-nek használták.

A lelkipásztor maga végzi el a tisztogatás alapvető munkáit, az önként vál alkozók jönnek segíteni. A gyülekezet pedig adományaival bizonyítja, hogy ott áll a lelkipásztora mellett az új áépítésben segíteni, s a lelkipásztor kifosztatásának egyéni tragédiájából magának kérve részt.

Az árpádtéri egyházrész ily módon épületekben is igen nagy kárt szenvedett. A debreceni református egyháznak 4 épülete van az egyházrész területén:

A templom,

A parókia,

A Rakovszky utcai iskola,

Az Apafi utca 129. szám alatt egy lakóház.

A templom az októberi harcokban gránátlövést kapott. A szószék feletti kerekablak megsérült. Nagyobb erőfeszítés kellett az orgona motorjának a helyreállításához. Ez maga közel 200.000 pengős kiadás!

A parókián csak az ablakok pótlása több millió pengős költség.

Az Apafi utca 129. számú házat is rendbe tétette a lelkipásztor jó igyekezete.

A Rakovszky utcai iskola előbb a Csapó utcai, majd a Csonka utcai iskolában kapott szál ást vendégjogon. A romlások pótlása, az épület új berendezése még elvégzendő feladat.

1945 májusától ál t helyre a rendes élet az egyházrészben. Akkor történt meg a lelkipásztor igazolása, Kovács Lajos gondnoké is, akit házának (Sámsoni út 19.) bombázása nem, de mint postaigazgatót, felsőbb rendelet kényszerített menekülésre. A lelkipásztor ekkor tanácsülést tartott, s elkészültek a számadások a múlt évről is. A tanácsosok na-

– 254 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

gyobb része már itthon volt. Az iskola 4 tanerője munkában volt. Dr. Révész Imre püspök május 27-én az istentiszteleti szolgálatot végezte a templomban, ahol tanácsülést is tartottak, a tanácsosokhoz és az ifjúsághoz külön szózatot intézett. A pünkösdi úrvacsorakor a hívek nagy tömeggel járultak már az önkéntes adományokból megterített úrasztalához.

Azóta már 3-szor volt úrvacsoraosztás.

Nyitott sebe a gyülekezetnek a foglyok kérdése. Csaknem minden családból távol

van még valaki. Legtöbb helyen egy év óta hír sincs a fiúról vagy az apáról, esetleg a felnőtt lányról. 2.000.000-ra teszik azoknak a magyaroknak a számát, akik elmentek előbb a Dunántúlra, aztán tovább nyugatra. Meg se határozható azoknak a száma, akik kelet vagy észak felé tűntek el. Ezeket, mint katonákat vagy hadi foglyokat hurcolták el. Több olyan van köztük, akiket az utcán kaptak el. Egy-egy ledobott levél (a vonatról) volt utá-

nuk az utolsó jel. Amíg minisztérium Debrecenben volt, a lelkipásztor naponként bejárt a külügybe az elhurcoltak hollétéről tudakozódni. A deportálásba hurcolt zsidók ügye elnyomta ezeket a magyar honfitársakat, akik közt papok, tanítók is voltak, de akikről csak suttogva beszéltek. Minden héten temetik azokat, akik a keleti fogságból hazatérnek, és a családok, a gyülekezet könyörgései istentiszteletről-istentiszteletre mutatják, hogy mennyi távollevőért fájnak még a szívek. Vöröskereszt-szolgálat arrafelé nem épült ki, amerikai segítség csak újabban kezd hatékonnyá válni. Addig imádság lehet minden jó magyar ajkán az ige: Hozd vissza, Uram, a mi foglyainkat! (Zsolt.126:4.) A szívből fakadó közimákon kívül egyéb jelek is mutatják, hogy a gyülekezet „a foglyokkal együtt szenved” , együttérez.

Papnak a parókián a helye - val ja a lelkipásztor. A debreceni egyház sajnos - a Gazdasági Bizottság végzése szerint - pénzhiány miatt nem tud eleget tenni az árpádtéri egyházrészi tanács kérésének. A kérés ez volt: csináltassa meg a parókia fedelét. Rakassa be téglával, védelemül az ablakokat. Téglából emeltessen kerítést a szomszéd üres telek felől.

A fedél elkészült. A többire az ál , amit az egyház anyagi ügyeinek a feje, dr. Juhász Nagy Sándor mondott: Téglánk van, de pénzünk nincs. Annak se tud az egyház eleget tenni, hogy egy megbízható embert, illetve családot házmesternek állítson be. A lelkipásztor a legnagyobb erőfeszítések árán elérte, hogy az épületet már csukni lehet, de a nyitott ablakokon az jön be, aki akar. Az emeleten egy szobára ablakokat, zárakat csináltatott.

Így november eleje óta odafenn van a lelkészi hivatal. Az eddig ideiglenesen az Apafi utca 137. számú házban volt egy előszobában, s kétségkívül a világ legkisebb lelkészi hivatala volt.

Az ifjúsági alakulatok közül a Lánykör az Árpádtér 7. szám alatt egy családnál tartja összejöveteleit. Az egyházrész cserkészcsapata is munkában volt, és a Dembinszky utca 16. alól most már a parókia alagsorában tartja táborozásait saját erejéből rendbehozott helyiségében az Árpád cserkészcsapat.

Tanácsülést 5-ször lehetett tartani ez évben. Teljessé a rend csak akkor lehet, ha lesz a városban közbiztonság. 4 órakor nem lehet az utcán járni a leütés, kirablás veszélye nélkül. A délután 3 órás istentiszteletek már későiek a gyülekezet nagy részének. Amíg az oroszok itt vannak, addig egy ilyen egyházrészi krónikát se lehet teljes őszinteséggel megírni, bár amit a lelkipásztor ír vagy mond, az mindig őszinte.

– 255 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Ha a lelkipásztor visszaköltözhet a parókiára, akkor jöhet el az ideje a rendes egyház-részi élet élésének. Az egyházrészi tanács vál alta, hogy az egyházi adót beszedi és szedeti.

Ez már egy lépés afelé a várt időszak felé, mikor az egyházrészek egyházközségekké alakulnak. Isten segítségével eljön az idő, mikor a Kálvin és Kossuth demokráciája, legfőképpen pedig a Krisztus nyomán, Isten országa valósulhat meg Magyarország földjén.

Debrecen, 1945. december. 16.

Dr. Hegyaljai Kiss Géza

lelkipásztor

Debrecen - Csapó utca

Egyházrészünkben 1944. szeptember hó 15-én éjjel, az akkor ötnegyed óráig tartó lé-

gitámadás alkalmával szenvedtük az első súlyosabb károkat. Ezen az éjszakán teljesen elpusztult és romhalmazzá vált a nagyméretű bombától telibe talál gyülekezeti házunk a Szappanos utca 16. szám alatt. Sajnos nemcsak a nagy anyagi kár érte egyházrészünket fájdalmasan, még inkább fájdalmas és megrázó volt az emberéletben szenvedett veszteség.

A gyülekezeti ház pincéjében ugyanis egyházrészünk hűséges, szorgalmas és megbecsült eljárója, gyülekezeti házunk minden tekintetben megbízhatónak bizonyult házmestere, G. Nagy Antal 6 gyönyörű gyermekével és dolgos élettársával együtt, valamint Deák Margit szociális fővédőnő és édesanyja, továbbá a többi ottlakók is szinte a felismerhetetlen-ségig darabokra tépetten életüket vesztették. Ugyanezen az éjszakán érte súlyos találat a lelkipásztori paróchiát a Széchenyi utca 4. szám alatt, ahol Isten különös kegyelméből azonban a lelkipásztor feleségével, Kerekes János segédlelkésszel együtt életben maradt.

Az épület teljesen lakhatatlanná vált, s a lelkipásztor bútorzatának és könyvtárának egy része teljesen megsemmisült. Szeptember 16-án a lelkipásztor a Kollégium ügyészi hivatalába hurcolkodott át a legszükségesebb felszerelési tárgyakkal, hogy ott legyen lakása és hivatala, a szeptember 17-i megismételt éjszakai légitámadás azonban ezt a helyiséget is használhatatlanná tette egy időre. Minthogy a lelkipásztor így úgynevezett testvércsaládja-inak bombakárosodása következtében az utcára került, Vásáry József földbirtokos bocsá-

totta részére Szepesen lévő tanyájának egy szobáját. Innen járt be a lelkipásztor szolgálata el átására mindaddig, amíg az esőzés a földúton való közlekedést a bekövetkezett nagy sár miatt lehetetlenné nem tette. Amikor a tanyáról való el átása a szolgálatoknak lehetetlenné vált a hajdúböszörményi Kálvineum igazgatójának már régebbi és ismételt hívására odaköltözött, mert onnan minden nehézség nélkül lehetséges volt reggel a Debrecenbe való beutazás, este pedig a Hajdúböszörménybe való visszatérés. Kerekes Sándor segédlelkész pedig, aki szintén elveszítette a paróchián lévő lakását, annál a két egyháztagunk-nál kapott otthont, akik június 2-án történt kibombáztatásuk óta ugyancsak a lelkipásztor paróchiáján laktak, s akik a hatóságtól a szeptember 15-i bombázás előtt kevéssel megfelelő lakáskiutalást kaptak.

– 256 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

A lelkipásztor Debrecenben október 8-án istentiszteletet tartott, de aznap már a jó-

részben kiürített, illetve félig elhagyott városból gyalog volt kénytelen Hajdúböszörménybe visszatérni. Minthogy a hadihelyzet alakulása és az ottani repülőtér parancsnokának felvilágosítása szerint órák kérdése volt, hogy Hajdúböszörmény is harctérré válik, és így szinte óránként megújuló légitámadásokkal is számolni kellett, ahol megfelelő óvóhelyről nem igen lehetett szó, hogy feleségét, akinek idegzetét a megrázó éjszakai támadások erősen megviselték, emberileg lehető biztonságba helyezhesse, október 9-én Görömbölytapolcán lévő gyümölcsösébe vitte el a lelkipásztor. Itt egyfelől – lakatlanabb területről lévén szó

– kevésbé állott fenn a légitámadás veszélye, másfelől pedig megfelelő óvóhelyek állottak rendelkezésre a sziklákba vájt picékben és barlangokban. A lelkipásztor maga visszaindult, de a Tisza vonalán már át nem juthatott, mert akkorra ott már katonai személyek is csak nyílt parancs birtokában léphették át a Tiszának harci területté vált túlsó partját.

Ekkor Enyedi Andor tiszáninneni püspök úrnál szolgálattételre jelentkezett, kifejezetten olyan gyülekezetben, ahonnan a lelkipásztor elmenekült. A püspök úr azonban a teljen káoszban, ami egyházi téren is jellemezte a helyzetet, csak egyetlen ilyen gyülekezet tudott megjelölni azzal, hogy ide sem küldhet, mert az utolsó emberre is kiterjedő katonai kényszerítés miatt nincs kinek szolgálni.

Így a lelkipásztor kényszerítve volt arra, hogy bevárja a helyzet megváltozá-

sát, ami november 19-én be is következett. Amint az első orosz katonák megjelentek Görömbölytapolcán, a lelkipásztor kézipoggyászként magával vitt legszükségesebb ruha-darabjait is otthagyva, feleségével együtt gyalog nekivágott a csaknem 100 km-es útnak, amelynek első 9 km-es szakaszát még ágyútűzben és légi támadások füstjében és porában tette meg, szembe az egyre nagyobb erővel felvonuló és szinte a kiáradt folyamhoz hasonlóan hömpölygő orosz haderővel. Említésre méltó, hogy egyetlen alkalommal állították meg csupán, s a hosszú úton végig ettől az egy esettől eltekintve senki nem kérdezte tőlük, hogy kik és mi járatban vannak. A polgári határban, minthogy Polgáron még a padlások is tele voltak orosz katonasággal, kukoricakóróból készített kunyhóban töltötték a novemberi éjszakát, s Görömbeházáig a szó szoros értelmében térdig érő sárban gyalogolván, onnan egy magyar munkásokat szállító, a Tisza-hídhoz faanyagért Debrecenbe jövő orosz katonai teherautó hozta őket Debrecenbe, ahol a lelkipásztor november 22-én a szolgálatot újból megkezdette. Istenkísértésnek látszhatik utólag az a vál alkozás, de Isten megőrző

kegyelmének szinte lépésről lépésre újabb és újabb bizonyságait tapasztalhatta a lelkipásztor és élettársa.

Kerekes János segédlelkész új szál ásadóinál Debrecenben maradt, s a város megszál-lását közvetlenül megelőző és követő izgalmakat velük együtt élte át. A nyár folyamán ruházatának nagyobbik részét a lelkipásztoréval együtt tanyákra adta, ahol az mind oda lett. Palástja is a lelkipásztoréval együtt elpusztult.

Az istentiszteleteket, miután a Nagytemplom szeptember 17-én gyújtóbomba követ-

keztében leégett és használhatatlanná lett, először az úgynevezett Baltazár teremben tartottuk a Kálvin tér 5. szám alatt, majd amikor ez is használhatatlanná vált, a Révész tér 2.

szám alatt a lelkészi hivatalban. Itt folytattuk azokat, amikor a helyzet már lehetővé tette, egész télen át, amíg a Piac utcai egyházrész gondnokával egyetértve a Piac utcai egyházrész

– 257 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

gyülekezeti termét kijavíttattuk, és megindítottuk a Kistemplom helyreállítási munkálatait. Húsvét első napján már a templomban – amelyet újra kellett fedetni, üvegeztetni, nem beszélve a belső szenny eltakarításáról – tarthattunk istentiszteletet. 1945. januártól kezdve már diakonissza testvér is szolgált egyházrészünkben.

Anyagi és egyéb károk:

A gyülekezeti ház tönkre bombázásával együtt természetesen a gyülekezeti terem

berendezése is, könyvtárral és edénykészlettel együtt, tönkre ment. Az egyházrészi nő-

szövetség asszonyainak és leányainak áldozatos és szerető munkájával készült függönyök, terítők stb. Garmathy Istvánné egyházrészi tanácsosunk lakásán, illetve pincéjében lettek a háborús megszál ás martalékaivá. A székek nagyobb része azonban megmaradt, mert azokat a lelkipásztor még a bombázás előtti időben a paróchiára szállítatta, hogy a tágas előszobában tartott bibliaórák résztvevői elhelyezhetők legyenek. 16 darab széket a bombakárosultak ügyét intéző hivatalnak adtuk használatra kölcsön. Ezekről nem tudunk.

A bibliaórák céljaira elhozatta a lelkipásztor a harmóniumot is, s ennek volt köszönhető, hogy a harmónium is megmaradt. A lelkészi hivatal iratai, anyakönyvek, paróchiális könyvtár kötetek megmaradtak. Hasonlóképpen az összes egyházrészi jegyzőkönyvek is, mint hogy ezeket a lelkipásztor a bombatámadások veszélyére gondolással még idejében a pincében biztonságba helyezte. Természetesen az épületkárokban elszenvedett vesztesé-

gek felbecsülhetetlenek, illetőleg csak békebeli értékben határozhatók meg összegszerűen.

A gyülekezetiház értéke: […] pengőre tehető 1939. december 31-i ál apot szerint.

A paróchia kevésbé megrongált hátsó részének helyreállítási munkálatait még december folyamán elkezdtük, majd a téli fagyok elmúltával tovább folytattuk úgy, hogy a lelkipásztor május hó első napjaiban már visszaköltözött Debrecen egyik építészeti szempontból is legnevezetesebb paróchiájára, illetve annak helyreállított 2 szobájába, egyébként a szó betű szerinti értelmében a romok közé. Addig Faragó Sándor egyház részi tanácsos szeretetéből volt egy szobás kis otthona a Nyomtató utca 11. szám alatt.

Veszteségek emberéletben:

Részben a légitámadások, részben a hadiesemények következtében a már név szerint is megemlítettekkel együtt összesen 37-en lettek áldozataivá egyházrészünk tagjai közül a nehéz időknek. Közöttük van egy hozzám beosztott presbitertestvérünk (F. Kiss István), aki lelkiegyensúlyát vesztetten saját maga menekült ki az elviselhetetlennek vélt teher hordozása alól, és élettársával együtt eldobta magától az életet. A szeptember 15. és 17-i borzalmas éjszakai légitámadás után.

Iskoláink:

Az egyházrészünk területén lévő 3 iskola közül kárt szenvedett a Csapó utcai és Csonka utcai. A Csapó utcai iskola épülete sértetlen maradt, a berendezés is megvan, csupán a tanítási eszközök hiányoznak. A Csonka utcai iskolát bombatalálat érte. Ennek következtében teljesen elpusztult 6 tanterem minden padja, 7 iskolai szekrény, 3 darab asztal, 8 darab szék, az összes fogasok, 3 darab pódium, 4 darab fásláda, 3 darab szeneskanna.

– 258 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Tönkrementek az összes szemléltetőképek, faliképek. Megsemmisültek a kísérleti eszkö-

zök. Az ifjúsági könyvtári könyvekből néhány darab a szennyből került ki.

Debrecen, 1945. december 11.

Ferenczy Károly

lelkipásztor

Debrecen - Ispotály

Az áldozatok terén 1944. szeptember 1. után az emberáldozatokat felszámolni nem lehet.

A gyülekezet nagy része abban az időben nem is tartózkodott a városban. Épületkár, leszá-

mítva a június 2-i bombázásban súlyosan megrongálódott, illetve tönkrement épületek: templom, parokia, iskola, tanító lakások további rongálódását, nem is történt. Ezeknek az épületeknek különösen a faanyagát hordták el a megszál ás után időben. A szegény-ház összes ingó értéke még július hónapban a lakókkal együtt átmentetett a Hatvan utca 37. alá, ahol a szeptember 15-i súlyos bombázás után, amikor is az egyik szoba meny-nyezete teljesen leszakadt, átlag 75 %-ban maradt meg. Itt rablás nem történt, az orosz a szegényházat tiszteletben tartotta, és a szegények sem mertek nagyobb mérvű rablást elkövetni. A klenódiumok az egyházrész páncélszekrényében, melyet bár kipróbáltak nyitni, mind megmaradtak. A lelkészi lakáson levő iroda két szekrénye, egy díványa, a parókiális könyvtár néhány kötete, az irattár egy része és a leánykör könyvtára a szekrény-nyel együtt elveszett.

Az egyházrész június 2-tól kezdve ál andó vándorlásban élt. Átlag egyharmada van még csak itthon, mivel az egyházrész kétharmada szenvedett 70-100 %-os kárt. Tavaly nyáron istentisztelet tartatott a gyülekezet számára a Kistemplomban, a Vargakertben és a Tégláskertben. Karácsonyig mindhárom helyen szünetelt az istentisztelet. Legkorábban a Tégláskertben tartatott meg, a Vargakertben csak a lelkipásztor visszatérte után, míg a központban, a Miklós utcai iskolában csak most ádventban, mivel késő őszig vártuk, hogy istentiszteleti termünk felszabadul az Ispotályban a katonai magszál ás alól.

A lelkipásztort szeptember 15-én kibombázták, lakás híján október l-jén családját szüleihez, Dunántúlra vitte haza, a beál t hadiesemények miatt azonban ő már nem jöhetett vissza. Április 26-ig volt Kádártán segédlelkész. Hazatérte után legelőször az Ispotály kitisztogatásához látott hozzá, majd hazavitte a szegényházat, a Vargakertben megkezdte az istentiszteleteket, az új áépítés első mozdulatainak megkezdésére gyűjtést indított, háziistentiszteletek során próbálja a gyülekezetben az összetartozás lelki motívumait újból megerősíteni. Családjával együtt nagy megpróbáltatás alatt él. Vagyonát 90 %-ban vesztette el. Főképpen magyarok kezén ment el bútora és ruhaneműje.

Az egyházrész is a legnagyobb megpróbáltatásban él. Építkeznie nem kel , mert nincs reá anyagi ereje, egyelőre csak saját fizikai életének élelemmel való fenntartásáért harcol.

Mégis áldoz a gyülekezet szükségleteire. Sajnos, annyit nem tud, hogy belőle az új á épít-

– 259 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

kezés látható kezdetei is meginduljanak. Egy hónapi áldozat kel , hogy például most két ablakfiókot tudjunk valahol pótolni. Lesújtottságában azonban Isten kegyelmes kezét is érzi, és kézül a jövőre. Hisz abban, hogy Isten ha megalázta is, de törődik vele, sorsával és jövendőjével. Ez különben a gyülekezeti igehirdetésnek is folyton megújuló témája.

A normális ál apot mégsem tért vissza. Nagyon hiányzik a gyülekezeti terem, ahol a régi romok közelében alakulhatna ki függetlenebb és valamivel lüktetőbb gyülekezeti élet.

Iskolája is csak tengődik más iskolákkal zsúfolva, minden másnap, akkor is pár óraszámmal csak. Ifjúsági és leánymunka gyülekezeti helyiség híján nincs. Iratterjesztést sem lehet produkálni a nagy árak miatt. A családlátogatás és a háziistentisztelet szolgál erős összekö-

tő kapocs gyanánt. A szegényházat sajnos át kellett telepíteni a városi szegényházba, mert fenntartására nincs fedezet sem az egyháznál, sem az egyházrészeknél. Sokszor nyomasztó a helyzet, kivált akkor, amikor a rendőrség sem igyekszik a hajdani csendes ispotály kör-nyékét megtisztítani a gyanús alakoktól, a város pedig a piszoktól s a szennytől, azonban mindennek ellenére hisszük, hogy a jövő tavasszal majd egységes gyülekezeti munkával fogjuk legalább a romok életét renddé tenni. Hogy az építés munkáját mikor tudjuk megkezdeni, egyedül Istentől függ. Itt erőtlennek érzi magát az ember, de ugyanakkor bele mer tekinteni Isten tervébe is: a romokon kezdődjék meg az élet. Nem azért, mert erre hívja fel egyházrészünket a történelmi múlt, hanem azért, mert így tanulhatjuk meg, hogy jobban vagyunk Istené, mint máskor.

Debrecen, 1945. december 6.

Farkas Pál

lelkipásztor

Debrecen - Mester utca

Egyházrészünk közvetlen megpróbáltatása a szeptember 15-iki esti orosz bombatámadással kezdődött. Míg a június 2-iki és szeptember 1-i angolszász támadás egyházrészünkben úgyszólván semmi kárt sem tett, addig a szeptember 15-i esti orosz támadás érzékeny károkat okozott, bár inkább csak épületekben, hiszen a lakosság nagy része vagy már elmenekült, vagy tanyán tartózkodott, vagy pedig a város bombabiztos óvóhelyeit kereste fel. E támadásnál templomunk is megsérült. A közelében robbant légiaknák ablakainak egy részét tönkretették, tetőzetét felhorzsolták. Épületkárok keletkeztek, főképp a Mester utcán és Bethlen utcán.

Még sokkal szomorúbb meglepetéssel szolgált a 17-i esti, ugyancsak orosz támadás.

Ezúttal már súlyos találat érte templomunkat. Nyugati részén kapott telitalálatot. A lelkészi szobát teljesen szétvágta egy rombolóbomba, a benne levő asztalkával, székekkel együtt.

Pozdorjává szakadozott szét a szószék ajtaja, a lelkészi szoba ajtaja és a lelkészi szobából a templom belsejébe nyíló két ajtó, valamint a női padsorból az első pad. Megrongálódott még másik három pad is, valamint a csil ár. Az ablakok kivétel nélkül kitörtek. Csodálatos,

– 260 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

hogy magának az úrasztalának azonkívül, hogy jobboldali korlátja szétzúzódott, semmi baja sem lett. Ugyanígy a szószéken sem látszik egyetlen karcolás sem. Istentiszteletünket az erősen megrongált templomban is tovább tartottuk, 25-én zokogó gyülekezetben.

Egyházrészünk közben ijesztően elnéptelenedik. Van utca (Tanító utca), ahol csupán egyetlen házban laknak. A gazdálkodók családostól együtt kivonulnak a tanyára. Ki gondolna most arra, hogy nem is olyan soká nagy árat fizetnek a „kivonulásért”. A 20-i és 21-i bombázások egyházrészünkben újabb lényeges kárt nem okoznak. De nem is tudja már az ember számon tartani a veszteségeket. Az anyag elveszítette előttük értékét. A vagyon nem számít, az élet a fontos! –lehet hal ani úton-útfélen.

A vihar megtanít bennünket magunkba nézésre. Ezrek fedezik föl lelkünket és hul at-ják a bűnbánat könnyeit. Talán soha annyi és olyan megrázó istentisztelet nem volt még Debrecenben, mint a bombázások alatt a pincék mélyén. Dölyfös, magabízó emberek nagyon alázatosakká lettek. Káromló ajkak imádkozóvá szelídültek. A 17-iki bombatámadás alatt egy Széchenyi kerti futóárokban olyan férfi görnyed mellettem, akinek minden má-

sodik szava szörnyű káromlás szokott lenni. Most csupa esdeklés az egész ember. Szinte artikulálatlan hangon zokog fel minden pil anatban: „Drága jó Istenem! Segíts!” „Igen”, -

akkor mindnyájan megtanultuk: „ Isten a mi oltalmunk és erősségünk. Igen bizonyos segítség a nyomorúságban.”

A bombázások szeptember 21-én megszűnnek, de csak azért, mert az harcvonal köz-

vetlen közelünkbe ér. Szeptember utolsó napjaiban már hal atszik az ágyúdörgés. Október 9-én megkezdődik a híres debreceni tankcsata. A 15-iki istentiszteletre alig tudunk be-jutni a templomba. A Pozsonyi út bejárata fekvő gépfegyveres katonákkal és rendőrökkel van tele. Partizánokra vadásznak, akikkel már tele van nemcsak a Téglavető, hanem a Hatvan utcai kert és Csigekert is. A lakosságot innen már napokkal azelőtt kitelepítették.

Egy rendőrtiszt többszöri kérésünkre végül is engedélyt ad, hogy saját felelősségünkre bemehetünk a templomba. Valósággal úgy kell belopakodnunk. Mindössze 30-an vagyunk.

Szünetnélküli fegyverropogás kíséri istentiszteletünket, mégis csodálatos békességet ér-zünk. Vajon jövő vasárnap találkozhatunk-e? – kérdezzük egymástól, mikor elköszönünk.

Bizony nem találkozhattunk. Két vasárnap nem tudtunk istentiszteletre összegyűl-

ni. Templomunk tornya az ostrom alatt ágyúlövést kapott. Megrongált tetőzete további sérülést szenvedett. A legnagyobb baj azonban az, amit vérző szívvel látunk, hogy templomunk telis-tele van förtelmes szeméttel. Szénatörmelék, tökdarabok, lótrágya arra enged következtetni, hogy ál atokat kötöttek bele. Azonnal hozzálátunk a takarításhoz.

November 5-re buzgó egyházrészi tagok segítségével, akik közül hadd említsem meg Isten iránti hálával Szeremley Béla egyházrészi gondnokunk, Boross Sándor tanácsosunk-nak és Márton József harangozónknak nevét, annyira rendbe hoztuk a kis hajlékot, hogy istentiszteleteink tartását folytathattuk. Eleinte bizony kevesen vagyunk. Huzatos a templom, meg az emberek se mernek még odúikból előjönni. Az orosz parancsnokság által elrendelt népszámlálást fölhasználom arra, hogy gyülekezetünk egy részét meglátogatom.

Megható szeretettel fogadnak. A templomlátogatók száma vasárnapról-vasárnapra nő.

Karácsonykor 1500 ember szorong kis templomunkban. Közel 600-an járulnak a szent asztalhoz.

– 261 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Látogatásaim alkalmával megdöbbentő kép tárul elém. Testvéreink nagy része pin-

cében húzza meg magát még egy hónappal a város eleste után is. Több helyen arról pa-naszkodnak, hogy valamelyik családtag már napokkal előbb elment robotba, és még mindig nem tért vissza. Sok helyen nincs élelem, de nem mernek a városba bemenni. Boérné Nagytiszteletű asszonyra nem ismerek reá. Könnyes szemmel fogad. Éj el nappal szennyes alsókat mos és varr. Tóth Lajos bácsi, templomunk építtetője a Sinay Miklós utcán húzó-

dott meg Korom József tanácsos testvéréknél. Szíve a megrongált templomért fáj legjobban.

Csak azt szeretné még megérni, hogy újra ép templom előtt köszönthesse az Isten házába érkező testvéreket. Vágya nem teljesülhetett. Isten a tavaszon hazaszólítatta hűséges szolgáját.Amint a viszonyok egy kissé rendeződnek, kezdjük számba venni veszteségeinket.

A hadieseményeinknek egyházrészünkben 22 halálos áldozata van. 18 a bombázások alatt, 4 a város ostroma, illetve a megszál ása alkalmával. Még ekkor nem tudjuk, csak tavaszra érkezik a megdöbbentő hír - hivatalosan mindmáig meg nem erősítve -, hogy egyházré-

szünk lelkipásztora, Kolozsvári Kiss László, Budán bombaszilánk által okozott sérülések következtében elhunyt. Október első napjaiban még itt járt. Értékeit szállíttatta el, de ígérte, hogy ő visszajön. Isten másként rendelkezett felőle.

A gazdátlanul maradt paróchiát orosz kórházalakulatok foglalták el. Kapujában fegyveres katona ál t őrt. Csak hónapok múlva juthattunk be harangozónkkal. Megdöbbentő a pusztulás. Hivatalunk bútorzata két szekrényt kivéve teljesen hiányzik. Irattárunk földúlva.

Irataink, anyakönyveink 90%-a megsemmisült. Paróchiális könyvtárunkból mindössze 16

könyv maradt meg. Milyen jó, hogy kegyszereinket biztonságba helyeztük. Így azok megmaradtak. Annál fájóbb piros bársony nehéz aranyhímzéses úrasztalterítőnk elvesztése.

A Téglavetőből is rossz hírek érkeznek. Az imaházat ágyútalálat érte. A kegyszerek és terí-

tők elvesztek.

Egyházrészi tisztviselő lelkipásztorunkon kívül tudtunkkal nem esett áldozat. Rácz Zoltán segédlelkész, aki még szeptemberben elhagyta Debrecent, hazament Miskolcra. Ké-

sőbb az ottani kommunista pártnak lett titkára. Felesége, szintén kommunista, tagja volt az ideiglenes nemzetgyűlésnek. Még Géder József tanító-testvérünkről, egyházrészi pénztáro-sunkról kell megemlékeznem, akit 1944 nyarán behívtak katonának. Háza a bombázások alkalmával találatot kapott és leégett. Ő maga csak most nyáron került vissza.

A tanítás egyházrészünkben már novemberben megkezdődött a Csap utcai iskolában,

amelyet ugyan ágyútalálat ért, de 3 termet sikerült Jakucs László igazgatónak jórészt saját kezűleg rendbe hozni. A missziói munka csak ez év tavaszán indulhatott meg az április 5-i tanácsüléssel. Előzőleg csupán egy, még a bombázások idején létesült, és mind a mai napig fennálló református evangélikus közösség tartotta bibliaóráit hétről-hétre felváltva a református és evangélikus lelkész szolgálatával. Nőszövetségünket a hazatérő foglyok debreceni gondozásának szükségessége élesztette új á. Tavasszal megalakul a konfirmandusokból Kislánykörünk. A nyáron 15 taggal új áéled Nagylánykörünk. A gyülekezetet, a hazatérő

foglyokat látogatjuk. Templomunk helyreállítására az adakozás szépen folyik. Egyúttal a helyreállítás is rendben halad. Először tetőzete, azután falai, majd ajtajai épültek új á. Jelenleg az ablakokat csináltatjuk.

– 262 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Az építés lassan halad előre. Viharban megedződött, és szenvedésektől lassan eszmé-

lődő, ébredő lelkek ál anak munkába, elsiratva a múlt bűneit, harcolni Isten országáért, és hirdetni a megbékélés Evangéliumát, küzdeni azért, hogy egyesek és közösségek a Szentlé-

lek által szülessenek új á.

Bár Isten elfogadná, megszentelné és megáldaná szolgálatunkat, hogy a romokon mindenekelőtt lelki vonatkozásban új és diadalmas élet fakadna.

Debrecen, 1945. december 5.

Berényi József

helyettes lelkész

Debrecen - Kossuth utca

A hadi események következtében, melyek 1944. évi szeptember elején következtek be, tudtommal egyetlen egyházi tisztviselő sem vesztette életét. A legtöbb tanítónk elmenekült ismeretlen helyekre (azóta már majdnem mind visszakerült), lelkész és segédlelkész kezdettől fogva szolgálati helyén maradt, s a környéken lévő óvóhelyeken naponként tartott istentiszteleteken Igét hirdetve vigasztalták Istennek népét. Lelkész és segédlelkész ingóságaikat a városon kívül fekvő egyik tanyára szállították a bombatámadások elől, s így azok mind megsemmisültek. A lelkipásztor édesanyja Szepes 62. számú tanyán, mint szélütött öregasszony, 1944. október 8-án meghalt, de holttestét nem lehetett hazaszállítani a hadműveletek miatt, melyek ott már akkor megkezdődtek, úgyhogy soká-

ig, kb. 10 napig temetetlen maradt, s csak a következő 1945. év áprilisában tudták azt a köztemetőbe exhumálatatni. 1944. október 19-én a várost az orosz hadsereg elfoglalta.

A Kossuth utcai lelkészlakásba két ízben szállásolta el magát 50-50 orosz katona, akiket a parancsnokság kevés idő múlva onnét kilakoltatott. Itt mutatta ki jóindulatát Korolyó kapitány, ki a lelkészlakás bútorait megmentette az elviteltől, s mindkét ízben közbenjárt, és két napra őrt is állítatott az épület elé. Itt említendő meg az is, hogy a lelkipásztort formálisan ki is akarta végezni egy ittas orosz kapitány, ki 6 fegyveressel jött, s mint burzsujt állította a fegyverek elé. Ekkor gyújtották fel a lelkészlakás pincéjét is, de a lelkész eloltotta. Itt említendő meg az is, hogy a bevonulás délutánján a Kossuth utcai templom főbejáratát – miután be volt zárva – fel akarták kézigránáttal robbantani, ily helyzetben szaladt a lelkipásztor ki a kulcsokkal, és kinyitotta a fő ajtót, úgyhogy csak a mellékajtókat törték be, melyek közül némelyik már az előző bombázás folytán be volt törve.

Azt, hogy a hadiesemények következtében hány egyháztag vesztette életét, nem

tudhatjuk. A bomba hullott az egész Nap- és Kossuth utcára, belől a fronton, de a la-kók nem voltak a házakban, mert elmenekültek. Az egész Nap utcán alig maradt egy-két család, jómagam pedig magam voltam a lelkészlakás óvóhelyén a sötét pincében a bombatámadások idején.

– 263 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Istennek hála, középületeink közül teljesen nem pusztult el egy sem. Templomunknak összes ablakai és ajtajai kitöredeztek, a lelkészlakásnak úgyszintén, valamint a Pacsirta utcai iskolakörzet minden épületének tetőzete, ajtajai, ablakai és belső berendezései tönk-re mentek. Így számokban kifejezve megrongálódott 1 templom, 3 iskola, 1 lelkészlakás, 3 tanítói lakás. Iskolák között leginkább szenvedett a Kossuth utcai református elemi iskola, melyet kérelmünkre a Város ez év tavaszán annyira rendbe hozattatott, hogy a lakás láthatóvá lett, de a termek még használaton kívül ál anak. Siralmas a helyzet a többi iskoláknál is, melyek ablak, ajtó és felszerelés nélkül csak a nyári időszakban használtattak leginkább.

Bár a tanítók mindent elkövettek, hogy némileg használhatókká tegyék az épületeket.

Az összes épületkár pénzben kifejezve, akkori becslés szerint legalább 50.000 pengő. Azóta természetesen ez az összeg már nem ál hat meg a pénz romlása folytán.

A kár tehát 50.000 pengő pénzben kifejezve. Sajnos, magának a templomnak színes

üvegablakai, de az épületek üvegablakai sem állíttattak helyre, s ma már a fenti összegből egy ablak ha kikerül a lelkészlakáson, vagy az iskolaépületekben.

Harangjaink közül elvittek 1-et. Még az első világháborúban elvitt 3 harang helyébe 1938-ban kettőt állítatott az egyházrész a megmaradt legnagyobbik mellé, ezeknek egyikét, a 330 kilogrammos kisebb harangot szerelték le 1944 nyarán, melyet a harangöntő Szlezák Cég 1325 pengőért készíttetett. A másikat, a nagyobbikat csak úgy tudtuk megmenteni, hogy helyette az Ispotálytemplom romba dőltekor lezuhant egyik harangot adta oda a vezetőség, azzal az elköteleztetéssel, hogy annak idején majd a Kossuth utcai egyházrész önteti meg az elvitt harangot az ispotályiak számára. De hogy mikor kerül erre majd sor, a jó Isten tudja, miután az Ispotály templom, iskola és lelkészlakás teljesen összeomlottak.

Megrongálódott, de nem pusztult el a templom orgonája is. A toronyba vezető ajtókat a katonai parancsnokság utasítása szerint nyitva kellett hagynunk, így az orgonát bárki megszólíthatta, és azt meg is tették. Alkatrészei nem hiányoztak, s így megjavíttatása 1000

pengőbe került.

Egyébként a templombelső berendezésében (szószék, úrasztala és padok stb.) na-

gyobb kár nem esett.

Mivel az iskolák, mint középületek a Város tulajdonát képezik, ellenben azoknak berendezése és felszerelése az egyházéi, a kár tetemes. Alig maradt meg valami az iskolakörzet berendezéséből. Akkori becslés szerint a kár összege 23.000 pengőt tesz ki.

A lelkészi iroda és egyéb egyházi hivatal berendezésében és felszerelésében szenvedett kár összege akkori becslés szerint 5000 pengőt tett ki. Ma már ez sem állíthatja meg a helyét természetesen. A lelkész irodában megrongálták a hivatali vasszekrényt, melyet fejszével próbálták szétverni, nem sikerült, úgyhogy sok vesződség után még használni is tudjuk. Szerencsére a katonaság elfoglalásakor nem voltam a lakásban, s így nem nyit-tathatták ki velem a vasszekrényt, ahol értékes holmik voltak összehalmozva. De annak megjavíttatása most horribilis pénzbe kerül.

Az egyházrész készpénzállománya így nem szenvedett kárt, amit a vasszekrényben

őriztünk, az megmaradt.

Úrasztali klenódiumokban azonban sok kárt szenvedett az egyházrész. Mivel a vas-

szekrényben nem fértek el a holmik, s külön ládikában tartottuk őket, noha biztosnak vélt

– 264 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

rejtekhelyre helyeztük, mégis fölfedezték, s így 25 darab veszett el értékes terítőink közül, bár azokat már azóta szépen pótolgatták a hívek újabb adományokkal, illetőleg terítőkkel.

Érték: 5000 pengő.

Az elveszett úrasztali terítők között különös beccsel bírt az özv. Koncz Aurélné által készített és adományozott terítő, mely saját kézimunkája volt, s konfirmáció alkalmával használtatott, fehér, csipkés terítő.

Így az épületekben, felszerelésekben, berendezésekben szenvedett károk összege

együttesen 82.325 pengő. De bízvást tehetjük 100.000 pengőre is. Ez, mint említettük, az akkori időben értékeltetett fel. De ma már pénzben ki sem fejezhető.

Irattárunk egészben véve megmaradt.

Vagyonleltár, számadások megmaradtak.

Az egyházrésznek külön anyakönyvei nem voltak, azok a központban vezettetnek.

Mindössze házi napló formájában vezettettek a keresztelési, esketési és temetési funkciók.

Ezekből elveszett az esketési és temetési napló.

Presbiteri jegyzőkönyvek a központban kezeltettek, itt az egyházrész jegyzőkönyveket gyűjtöttük, azok az irattárban megvannak.

A paróchiális könyvtár kötetei megvannak.

Az iskolák törzskönyvei, beírási, osztályozási naplói a központban, az egyházi levél-tárban – úgy tudom – megmaradtak.

Debrecen, 1945. december 12.

Baja Mihály

lelkipásztor

Debrecen - Kistemplomi egyházrész

Az 1944. évi szeptember 15-i bombatámadás alkalmával a Kistemplomi Egyházrész Révész tér 2. szám alatti lelkészi lakását bombatalálat érte. Emiatt a parokhia konyhája és cseléd-szobája teljesen tönkrement, s az épület összes szobái, folyosói, éléskamarája és lépcsőháza súlyosan megrongálódott, az épület cserépfedele összetört. Azóta a mai napig a lelkészi lakás 3 szobája lakhatóvá tétetett, a tetőfedél kijavíttatott. Úgyhogy a lelkész családja 1945. má-

jus közepén beköltözhetett. A 3 szobából egy a lelkészi hivatal. Két szoba ma is lakhatatlan.

Az emeleten 2 helyiségben a Kistemplomi harangozó családja, a földszinten két szobában 1-1

idegen család lakik ma is, 1944. november óta. A lelkészi lak udvarán levő házmesteri lakás, mosókonyha és mellette levő volt harangozói lakás teljesen megsemmisült.

Az 1944. szeptember 15-i első bombázáskor, de utána a szeptember 17. és 20-i bombá-

záskor is, végzetes nagy sérülések érték a Kistemplomot. Az összes ajtók és ablakok megsemmisültek, a tetőfedélzet palája 3/4 részben összetört, a falak kívül és belül zúzódást szenvedtek. Emiatt a templom használhatatlanná vált. Majd kíméletlen fosztogatás prédája lett a Kistemplom. Az úrasztalát, korlátait, szószékét, lelkészszéket a terítőktől s behúzásoktól meg-

– 265 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

fosztották, az összes lámpákat szétzúzták. Az úrasztala belső területét borító kókuszszőnye-gek szintén eltűntek. Az orgona belsejébe is behatoltak, ott értékeket kutattak, a sípokat ösz-szetaposták vagy elhordozták. Az orgona fújtató vil anymotorját ismeretlen tettesek elvitték.

A templom rendbehozatala érdekében a következő intézkedések történtek: A tetőzetet az egyház presbitériuma (gazdasági bizottsága) rendbe hozatta, bár 1944. ősztől 1945. tavasz közepéig a templom beázott. A tetőzet 1945. húsvétra lett készen. Emellett a Kistemplomi egyházrész, a maga áldozatkészségéből a következőket teljesítette: a templom összes ablakait beüvegeztette, a templomot belül alaposan kitakaríttatta, az orgonát Üveges Zoltán orgonaépítővel rendbe hozatta, ugyanazon mesterrel az orgonafújtatót kijavíttatta, az elveszett vil anymotor helyett újat szerzett és beszereltetett, a templom főbejárati ajtaját kijavíttatta és használhatóvá tetette, ugyancsak rendbe hozatta a Révész tér 2. szám alatti gyülekezeti termet. Ezek alapján az 1944. szeptember 15-én megszűnt Istentiszteletek 1945. február kö-

zepén a gyülekezeti teremben, 1945. április 1-jén, húsvét első napján a Kistemplomban Isten kegyelméből megkezdődtek, s azóta megszakítás nélkül folynak.

Az 1941. szeptember 15-i bombatalálat miatt lakhatatlanná vált lelkészi lakásból a lelkész családja kénytelen volt eltávozni, néhány helyiség és a lépcsőház életveszélyes volt. Uray Sándor lelkipásztor előbb 2 hetet Monostorpályiban dr. Szász Imre esperesnél töltött, majd az esperestől egyhavi szabadságot kapott, s Budapestre gyermekeihez távozott. Innen azonban a hadihelyzet miatt már Debreczenbe nem térhetett vissza. Kénytelen volt Budán maradni, s onnan csak az ostrom után, 1945. március 10-én tudott Debreczenbe visszatérni. Igazolása rövid időn belül megtörtént. Tariska Zoltán kistemplomi segédlelkész 1944. október 1-jén katonai szolgálatra bevonult, s onnan csak 1945. február 27-én tért vissza, s szolgálatba állott.

A közbeeső idő alatt az Egyházrészben a lelkészi szolgálatokat 1944. november végéig Kerekes János segédlelkész egyedül, attól kezdve vele együtt dr. Ferenczy Károly lelkipásztorral együtt látták el.

A gyülekezet tagjai közül sokan eltávoztak, vagy meghaltak. Számok meg nem ál apítható. Presbitereink sorából elvesztettük Sesztina Nagybákay Jenőt, a hű templomba járót és a templom legnagyobb jótevőjét, továbbá dr. Győry György helyettes egyházrészi gondnokot, ki súlyos betegen fekszik azóta Miskolcon.

A lelkipásztori lakásban és hivatalos helyiségben 1944-45. telén, hónapokon át katonai szál ás volt, emiatt az egyházrész irattára megsemmisült.

A templom klenódiumai javarészt megmaradtak a központi egyházi hivatal őrizetében.

Néhány értékes úrasztali terítő eltűnt, néhány megsérült (de kijavítható). Sajnos, teljesen elveszett az egyházrész tulajdonát képező úrasztali külön kehely készlet (1 személyes): 140

darab, 5 hozzávaló alpacca tálcával.

Az Egyházrész normális élete javarészt helyreállott. A templomlátogatók és úrvacsorá-

val élők száma megközelíti a régi színvonalat. Egyedül a gyülekezeti terem téli használható-

sága hiányzik. Ezt házi Istentiszteletek tartásával igyekszünk pótolni.

Debrecen, 1945. december 10.

Uray Sándor

a Kistemplomi Egyházrész vezető lelkésze

– 266 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Debrecen - Téglavetői egyházkörzet

Szegénységéről híres egyházkörzetünk anyagi helyzete a háborús eseményeknek hozzánk való elérkezése előtt viszonylag tűrhető volt. A német megszál ás alatt gyülekezeti há-

zunk mellékhelyiségeit német katonák vették igénybe. Ez alatt az idő alatt sem a házban, sem az ingó tárgyakban semmiféle kár nem esett. Városunk ostroma során gyülekezeti házunkat ágyúgolyótalálat érte. A város eleste után gyülekezeti házunkba orosz katonák költöztek be, mely idő alatt istentisztelet nem volt tartható. Az ezt követő ismeretes események során egyházkörzetünknek úgyszólván minden ingó tulajdona elpusztult.

1 darab úrasztali terítőt, 2 darab úrvacsorai kelyhet, 12 darab fehér asztalterítőt, 22 darab padot, 3 darab lapátot, 2 darab szenes kannát, 1 színpadi nagy függönyt, 12 darab vil anykörtét, 14 szál harangál ványfát, 2 öl vágott tűzifát, 15 mázsa szenet, 1 darab kapubejárati ajtót, az összes kilincseket és zárakat személy szerint ismeretlen, és általánosságban ismert tettesek ellopták.

Az istentiszteleteket folyó év december hónapjában tudtam megkezdeni. Az ágyúgolyó okozta épületrongálást először ideiglenesen megjavíttattam. S majd az elmúlt tél folyamán egyházkörzetünkben az épületkár kijavítása céljára gyűjtést indítottam, melynek eredmé-

nyeképpen minden hibát szakszerűen kijavíttattam. Az ajtókat és ablakokat csak ideiglenes kijavítással tudtam használatba helyeztetni. Az ingótárgyakban szenvedett veszteségeinket egyáltalán nem tudtam pótolni. Meg kell még említenem, hogy a háborús események alatt ellopták a palástomat is, azonkívül elpusztult a lelkészi hivatal minden irata.

Az istentiszteletek rendkívül mostoha viszonyok között folynak rengeteg küzdelem, szenvedés és nyomorúság között.

Debrecen, 1945. december 10.

Erdei Károly

körzetvezető lelkész

Debrecen - Kerekestelepi egyházrész

Kerekestelep:

Az 1944. szeptember óta hadiesemények folytán bekövetkezett emberáldozatok, épületkárok, klenódium, anyagi értékek, levéltári károk a következők:

Erős József és Székes István egyházrészi tanácsosok a hadicselekmények idején áldozatul estek.

A templom ablakai kitörtek, az egyházrészi tanácsteremben kötött lovak rongálásá-

nak nyomai még ma sem tűntek el, a segédlelkészi iroda ablakai kitörtek, a háztetőn 100

cserép tört össze.

– 267 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

16 nagy terítő, 2 bársony asztalterítő, 2 fehér terítő, 1 selyem asztalterítő, 6 kisebb úrasztali terítő, 1 szószéki bársonyterítő tűnt el. 3 ezüst kehely, 1 ezüst boros kancsó elveszett.

1 ágy, 1 írógép eltűnt, 1 szekrény teljesen összetört, 1 harmónium darabokra szaggatva, 1 vég flanel, 150 személyes nőszövetségi teáskészlet eltűnt, részint összetört.

Levéltári iratok, anyakönyvek nem voltak az egyházrész birtokában, csupán gyű-

lési meghívók, jegyzőkönyvek, felszólítások, kimutatások, hivatalos levelezés, melynek nagyrészét tűzgyújtásra használták, a megmaradt kevés anyag rendezése folyik.

Az 1944. október végi zavaros helyzetben kivétel nélkül az összes egyháztagok nehéz megpróbáltatásokon mentek keresztül, és igen sok anyagi kárt szenvedtek. Számosan elmenekültek, s visszatértükkor kifosztott lakást találtak.

1945. január végétől minden vasárnap istentisztelet és hetenként egyszer házi istentisztelet tartatott (1944. november 5-óta rendszeresen istentisztelet és bibliaóra).

1945. október 10-től istentiszteletek, bibliaóra, leányköri összejövetelek, ifjúsági könyvkölcsönzés, lelkészi hivatal hivatalos óra tartása, kérők oktatása folyik.

Vályi Nagy Gusztáv telep:

A kerekestelepi egyházrészhez tartozó Vályi telepen Isten különös gondviselése folytán emberáldozatot nem követelt a hadicselekmények pusztítása.

Egyházi edények, terítők nem voltak. Innen senki sem menekült el. Kisebb károktól eltekintve komolyabb baj nem történt. 1945 márciusában pár bibliaóra tartott, de segédlelkész hiányában Pünkösdtől 1945. október 10-ig minden egyházi munka szünetelt.

1945. október 10-től bibliaórák és házi istentiszteletek rendszeresen tartatnak.

Rokkant telep:

A hadicselekmények következtében 3 felnőtt (Sebeszta Gyula, Agárdi Béla, Békési

Sándor) és 3 gyermek (Balogh Sándor és István és Valek Ágnes) vesztette életét.

1943-ban volt utoljára bibliaóra, s a normális ál apot úgy-ahogy 1945. november 1-től állott helyre. Hetenként bibliaóra tartása és a repülőtéri iskola egyik termében rendszeresen, minden vasárnap istentisztelet folyik.

Debrecen-Kerekestelep, 1945. december 11.

Király Zoltán

segédlelkész

Debrecen - Homokkert

A Debrecen Homokkerti egyházrészben a hadiesemények következtében a Kerekestelep kivételével, melyről külön jelentest terjesztünk be, legjobb tudomásom szerint 18 ember vesztette életét.

– 268 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

A lelkészek, presbiterek, egyházrészi tanácsosok közül hadi események következtében senki sem halt meg, az egyházrész jelentős része 4-5 napon keresztül harci terület volt.

Épületkárokban különösen az 1944. évi szeptember15-iki bombázás okozott súlyos

kart, amikor is gyülekezeti és előadótermünk, és az Olvasó egyesület helyisége nagyon súlyosan megrongálódott, a templom, két iskolaépület és a tanítói lakások, valamint a lelkészi lakás tetőzete megrongálódott, s ablakai jórészt betörtek.

Az október 15-19-én az egyházrész területén dúló harcok jelentősebb kárt nem okoztak, némi kár ennek következtében csak a tetőzeteken és ablaküvegekben esett.

Klenódiumainkban, egy a lelkészi hivatalban használt keresztelő tál (üveg) kivételével nem esett. Ezeket lelkipásztor elrejtette, s azok sértetlenül megvannak.

A lelkészi hivatal teljes bútorzata, iratszekrény, íróasztal, egy ovál keményfa asztal, egy karszék, naplók, iktatókönyvek, irattár, a parókialis könyvtár, a lelkipásztor kéziratai, feljegyzései, jegyzőkönyvek mind megsemmisültek. Megsemmisült, kisebb részben súlyosan megrongálódott lelkipásztor bútorzata, teljes berendezése, könyvtára.

Elveszett a Nőszövetség konyhafelszerelése, 200 darab teáscsésze, 200 darab kis tá-

nyérja és ugyanannyi kiskanala.

1944. szeptembertől kezdve olyan volt az egyházrész, mint a megbolygatott méhkas.

Csak futó és menekült embereket lehetett látni. A munkahelyeiket jórészt felkeresték még ekkor is, de a munka ál t, vagy kapkodva végeztek azt, mert a készülő támadások következtében pánik, félelem fogta el az embereket. Aki csak tehette, falura menekült, vagy legálabb családját vitte el biztonságosabbnak vélt helyre. Október 8-án a hivatalok, katonai hatóságok rossz példája a város lakóinak jó részét is magával ragadta, s megindult a menekülők áradata mindenünnen, hiábavaló volt a biztatás, bátorítás, hiábavaló volt rámutatni arra, hogy hiába próbál menekülni az ember az elkerülhetetlen elől, amit Isten felőle végzett, az úgyis beteljesedik, az emberek tébolyultan csak egyet akartak: menekülni.

Egyházrészemben még az is fokozta a rémületet, hogy október 8. és 9-én szinte megszakítás nélkül harckocsik százai vonultak át fültépő zaj al, s ágyúk tömegeit vontatták, s aknákkal a Vörös Hadsereg már belőtte a várost. A rémület egyre fokozódott, s akik elmenekülni nem tudtak, vagy nem akartak, még azok is biztonságosabbnak vélték a város belsejébe, vagy az egyetem pincéjébe húzódni, olyan helyre főként, ahol a nagyobb tömeg, a jobb óvóhely biztonságosabb érzést adott. A város szélén lakók a harcok közeledtével beljebb húzódtak az egyházrészemből is, nagyon kevesen maradtak lakásaikban, még az itthon maradók közül. Maga a lelkipásztor is a harcok közeledtével az egyetem alagsorában húzódott meg, ott volt 8 napon keresztül október l3-tól 21-ig. Ide kb. 2000 ember menekült, s e nagyon hálás gyülekezet körében igen áldott szolgálat volt, naponként 4-5

csoportnak hirdetni az igét.

Az egyházrészemben lakó egyházrészi tisztviselők közül itt maradt a lelkipásztor és segédlelkész, katonai szolgálatot teljesített a két tanító, akiket elvezényeltek, s családjuk is utánuk ment.

A lelkipásztort egyénileg súlyosabb megpróbáltatás nem érte, a segédlelkész azonban több súlyosabb megpróbáltatáson esett át. A lelkipásztor legnagyobb próbáltatása az volt, hogy lakását a bevonulás után kórháznak foglalták el, azt el kellett hagynia, s nem

– 269 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

is tudott beleköltözni, csak mikor ez év tavaszán sikerült valamennyire helyreállítani.

A Debrecen-Homokkerti egyházrészben az istentiszteletek egészen október 17-ig rendesen megtartattak. Október 17-től november 5-ig nem volt istentisztelet. November 5-től kezdve a vasárnapi istentiszteletek rendesen megtartattak, ez év márciusától kezdve pedig mind a vasárnapi, mind a hétköznapi istentiszteletek, bibliaórák, gyermekistentiszteletek, házi istentiszteletek, vasárnapi iskola, ifjúsági munka a régi rend szerint folyik.

Debrecen, 1945. december 12.

Kovács József

lelkipásztor

Debrecen - Tanyai egyházrész

Szabó Endre vezető lelkész tábori főlelkésznek hívatott be, mint ilyen, alakulatával előbb Mezőkövesdre, onnan Budapestre ment katonai parancsszóra. A múlt év december 8-án, amikor alakulata Németországba ment, nem ment el velök, hanem mivel a front miatt akkor már Debrecenbe nem jöhetett haza, Budán maradt, ahol átszenvedte a budai hat és fél hetes ostromot, mely idő alatt két ízben volt orosz fogoly. Debrecenbe 1945. március hó 27-én érkezett haza, lakását teljesen feldúlva és kifosztva találta, saját házába nem volt helye, ahol fejét lehajtsa. Hazaérkezése után azonnal munkába állott, átvette a tanyai egyházrészek vezetését, járja a tanyavilágot, sokszor naponként 30-40 kilométereket gya-logolva, 2-3 vasárnapi isteni tiszteleteket elvégezve, hétköznaponként pedig val ástanítást végezve.

Rápolthy Árpád tanyai segédlelkész a fekete földi részen beosztva, a háborúval járó testi és lelki szenvedéseken felül nagy anyagi károkat is szenvedett ruhákban, élelmisze-rekben és jószágokban, itthon szenvedte át a háborús borzalmakat.

Nagy Sándor tanyai fekete földi segédlelkész szintén itthon szenvedte át a háborús borzalmakat, ruhafélékben szenvedett kárt.

Molnár Gyula erdőségi segédlelkész családjával a Dunántúlon vészelte át a háborús ál apotokat. Itthon a Cserén levő lelkészi lakásban apósa és anyósa laktak, ruhafélében szenvedtek kárt.

Az egyházrészkörzetek anyagi veszteségei, felsorolva tárgyak részei szerint, pénzér-téke ma fel sem mérhető:

Állóhegy: Harmónium, úrvacsorai kancsó és kehely, úrasztali terítők. Keresztelési felszerelés. Persely.

Haláp: Harmónium. úrvacsorai kancsó és kehely, úrasztali terítők. Keresztelési felszerelés. Persely. A halápi úrasztalai, csodálatos módon Erdélybe került, ahonnan most jött értesítés, hogy megőrzik számunkra.

Pipóhegy: Harmónium, amely most egy Kaszás nevű pipóhegyi lakostól előkerült.

Úrvacsorai kancsó, kehely és úrasztali terítők. Keresztelési felszerelés és persely oda.

– 270 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Lukaháza: Harmónium, úrvacsorai kancsó, kehely, terítők, keresztelési felszerelés, persely elveszett.

Hármashegyen: Boda Dezső tanító a Harmóniumot, úrasztali és keresztelési felszereléseket megőrizte.

Nagycsere: Harmónium, úrasztali kancsó és kehely, terítők, keresztelési felszerelés, persely elveszett.

Szata: úrasztalai felszereléseket, valamint a keresztelési felszerelést is özv. Faragóné megőrizte.

Fancsika: Harmónium, úrasztalai kancsó és kehely, úrasztalai terítők, keresztelési felszerelés, persely, de még az egyházrészkörzet betétkönyve is, amely a gondnoknál és taní-

tónál volt elveszett.

Újlétai út: új körzet, felszerelése még nem volt.

Bánk: Harmóniumot, úrasztali kancsót és kelyhet, keresztelési felszerelést, perselyt és terítőket Kiss Albertné tanítónő megőrizte.

Diószeghy út: Harmónium, úrasztali kancsó és kehely, terítők, keresztelési felszerelés elveszett, persely megvan.

Pacz: Harmónium, úrasztali kancsó és kehely, terítők, keresztelési felszerelés, persely elvesztek.

Mézeshegy: Harmónium, úrasztali kancsó és kehely, terítők, keresztelési felszerelés, persely elvesztek.

Pacz veker: új körzet, felszerelése nem volt.

Hosszúpályi út: Úrasztali kehely és keresztelési felszerelés elveszett, valamint egy darab terítő.

Szepes I.: Úrasztali kehely, keresztelési felszerelés, terítők, persely elveszett.

Szepes II: Szováti út: A Jóna János által beszerzett drága úrasztali kehely, kancsó, nagyon értékes terítők elvesztek.

Szikgát: Harmónium, úrasztalai kehely, terítők elvesztek. Keresztelési felszerelés megvan.

Pallag: Harmónium, úrasztalai kehely, terítők elvesztek. Keresztelési felszerelés megvan.

Dombos tanya: Felszerelés nem volt.

Kismacs: Harmónium, úrasztalai kehely, terítők, keresztelési felszerelés elveszett.

Nagymacs: Úrasztali terítőegy darab és kehely, valamint a keresztelési felszerelés megvan.

Cucza: Harmónium, úrasztalai kancsó és kehely, terítők, keresztelési felszerelés, melyet még néhai Polgáry András és neje adományoztak elvesztek.

Nagyhegyes: úrasztalai kehely és keresztelési felszerelés oda.

Kishegyes és telep: Két körzetnek együtt volt úrasztalai, kehely, terítő és keresztelési felszerelés, elveszett.

Hortobágy: Nem volt felszerelése.

Belsőohat, Ohattelekháza: Tiszacsegéhez tartoznak.

Kádár dűlő: Harmónium megvan. Úrasztali kehely és kancsó megvan. Keresztelési felszerelés megvan.

– 271 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Perecz dűlő: úrasztali kehely 2 darab, 1 darab kancsó, terítők keresztelési felszerelés elveszett.

Veréb dűlő: Harmónium, úrasztali kehely, terítők, keresztelési felszerelés elveszett.

Kunpálhalom: Úrasztali kehely, terítők, keresztelési felszerelés elveszett.

Kösélyszeg: Harmónium, úrasztalai kehely és kancsó, terítők, keresztelési felszerelés, melyet néhai Kun Antal és neje adományoztak elveszett.

A tanyai egyházrész betétkönyvei, melyeket Szabó Endre vezető lelkész, mikor be-

hívták katonának átadott Balogh Béla presbiternek, aki az egyház pénztárába helyezte el, Istennek hála megmaradtak.

Debrecen, 1945. december 5.

Szabó Endre

lelkész

Jóna János

főgondnok

Derecske

Kerülő úton Debrecenbe járó hívemtől már régebben megtudtam, hogy Főtisztele-

tű urat a nehéz napok után is egészségben látta, Jó Isten iránti hálával vettem ezt a hírt.

Sok szomorúságban jól esett olvasni bizonyságtevő és bátorító körlevelét.

A legnehezebb időben helyemen maradtam, még akkor is, amikor lakásomtól pár száz lépésre volt az orosz front. Csaknem három hétig pincébe háltam sok atyámfiával, báto-rítottam őket a nehéz időkben. Lakásomat csak akkor hagytam el mikor részeg katonák támadtak meg, de reggel ismét helyemen voltam!

Sok drága hívemet eltemettem, egy vasárnap reggeltől késő délutáni óráig temet-

tem fegyver zaja között. Már egy hónapja minden nap istentisztelet, úrvacsora osztás is volt, melyen többen vettek részt ezernél. Iskolánkban folyik a tanítás több mint fele feljár a gyermeknek. A romokat takarítjuk, javításokra eddig 4000 korona gyűlt egybe. Részletes jelentésemet nemsokára tisztelettel felterjesztem. Fehér Margitra vonatkozólag közlöm, ha lehet, jöj ön minél előbb. Holmiját nagy pusztulás érte, alig maradt meg valamilye.

Az itten vezetők azt hirdetik, hogy messze került, nem térhet haza. Lakás adója s egy tanító társa meg szívesen ad lakást és bútort is. Anyagilag én is tönkrementem olyan-képpen, mint a megszedett szőlőtő ősszel. Hiszem, az Úr velem. Drága gyermekeimről semmit se tudok. Hiszem, hogy velük az Úr. Most is csak nem telve lakásom katonákkal.

Isten áldja meg drága Püspök Urat.

Vadon Béla

lelkipásztor

– 272 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Tiszteletteljesen felterjesztem, azon jelentésemet, melynek elkészítését és felterjesztését Főtiszteletű Püspök Úr 4300/1944. számú körlevelének 5. pontja szerint elrendelni méltóztatott.

Engedelmet kérek a késedelemért, amely azért történt, hogy teljes és pontos képét akartam feltárni a bennünket ért pusztításnak egyfelől azért, de másfelől azért is, hogy jelentést adhassak arról, hogy mi történt a romok eltakarítására és a lelki élet előbbre vitelére.

November 14-től kezdve pontosan folynak az istentiszteletek vasárnapokon és hét-

köznapokon délelőtt és délután is, a bibliaórák is. Megtartottuk az év eleji imahetet, az úrvacsorai előkészítő istentiszteleteket. Megkezdődött a lányok és ifjak közötti munka. Istennek hála eddig zavartalan volt az egyházi élet menete, senki részéről nem történt semmi zavaró körülmény. A mai idők szülte elöljáróság és nemzeti tanács tagjai részt vesznek az istentiszteleten, ezek részéről is jóindulatban részesül Anyaszentegyházunk.

Iskoláinkban is zavartalanul folyik a tanítás, bár a tanítótestületnek több tagja katona, helyettesekkel pótoljuk a távollévőket. A polgári és gazdasági iskolákban folyik a val ástanítás. A konfirmáció oktatás is zavartalanul folyik, a konfirmandus növendékek szüleit a presbiterek közül többen felkeresték, hogy tegyenek meg mindent gyermekeik konfirmá-

ciói előkészületére.

A templomban szép számmal járnak, különösen nők, úgyhogy padjaik tejesen telve

vannak, férfiak kevesebben járnak, ami érthető is.

Amikor teljes tisztelettel mellékelve küldöm jelentésemet, kérem annak tudomásul vételét. Kérem atyai jóindulatát és szeretetét, amelyre ilyen megpróbált léleknek, mint én vagyok, nagy szüksége van. Az Úr legyen őrizője és megtartója szolgálatában a főtiszteletű

Püspök Úrnak.

Derecske, 1945. január 25.

Vadon Béla

lelkipásztor

Eleget téve a Főtiszteletű Püspök Úr 4300/1944. számú körlevele 5. pontjának, igyekszem részletesen és hitelesen elmondani annak az ítéletes időnek a történetét, amely itt az 1944.

év október 9. napján reánk szakadt.

Azoknak, akik a Debrecent szeptember 1-jén ért első légitámadásnak a felvonulását látták, s a bombák robbanását hallották, emlékezetes lesz ez a nap míg élnek. Ez az esemény volt az, amely egész közelről jelezte, hogy rémséges háború közeledik Hazánk felé.

Ettől kezdve mindig gyakrabban vonultak éjjel és nappal a repülőgépek községünk felett.

S az idehozott német katonaság is jelezte azt, hogy közeledik felénk a veszedelem. A közelebb és távolabb történő repülőtámadások arra kényszerítették a lakosságot, hogy óvóhelyeken, pincékben és szőlőskertekben keressen menedéket.

A félelmetes idők dacára is rendesen megtartottuk az istentiszteleteket, azonban a vasárnap délelőtti istentiszteletek a repülőgépek közeledtére gyakran félbeszakadtak.

– 273 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Új kenyérkori úrvacsora osztáskor csak úrvacsora osztás volt, nagy számmal voltak úrvacsorával élők és hamarább megtérhettek hajlékaikba. A Debrecent érő újabb támadások még jobban megzavarták a lakosság kevés nyugalmát. Látva az elkövetkező idők vészes jeleit, igyekeztem igehirdetésemben előkészíteni az elkövetkezendő időkre a híveket: alapigének Jer. sir. 3. részének 22. és következő verseit vettem fel, s eljutottam több vasárnapon keresztül a 26-ik versig, s a 26-ik vers nagyon alkalmas lett arra az időre melyben először állottam a vihar után a gyülekezet elé.

Szeptember utolsó hetében megjelentek községünkben azok a fogatok, melyek sze-

gény menekült testvéreinket hozták Dél-Biharból. Szívet tépő látvány volt ez. Ide menekült Bihar vármegye főispánja, alispánja, s számosan a vezetők közül, s azután Nagyszalonta vezetői, s a német konzul Nagyváradról, ki mint protestáns, megjelent az istentiszteleteken, de a vármegyei vezetők közül senki, s mikor jönni akartak október 2-ik vasárnapján, annak hajnalán tovább menekültek innen. Október 8-án vasárnap valósággal életveszélyes volt az úton való járás a katonai autók, polgári fogatok és gyalogosok nagy száma miatt.

Már ekkor éjjel és nappal dörögtek az ágyúk s mégis azt akarták elhitetni, hogy nincs veszély s nincs ok a menekülésre. Október 8-án hajnalban felköltötték a vármegyei tisztikar nálam alvó tagjait, szalontaiakat és a német konzult, hogy legyenek készen az indulásra, mert baj van. Egy részük elment, s másik rész maradt, mert közbe az a hír jött, hogy nincsen semmi nagy baj: az ellenséget visszanyomták. Úgyhogy némelyek újra lefeküdtek.

Vasárnap teljesen fejetlen volt a menekülés községünkön, s ez fokozódott az esteli órákig. E nap délutánján hősi halottat temettem, s templomba menet találkoztam a tépei lelkipásztor társammal, ő is elindult a menekülés keserves útján. Könnyek között váltunk el, azzal bíztatva egymást, hogy visszatér gyülekezetéhez, ha feleségét biztos helyre viszi.

Később ugyanezen a napon egy ifjút temettem, sokan még a temetőbe sem mertek már kijönni, mert olyan közelről hangzott az ágyúszó. Azzal a hittel voltunk, hogy talán több nap múlva jön el hozzánk a veszedelem.

Vasárnap éjszakája elég nyugodt volt. Éjfél után felkeltem, s szétnéztem a községben.

Csak a polgárőrség tagjaival találkoztam, s későn jövő menekültekkel, kik rémhíreket hoztak. A közigazgatás feje még ekkor is azt mondta, hogy a közeli veszély elmúlt. Beszélgetést hallottam arról, hogy községünk polgári lakosságát eltávolítják, vagy aki akar, menekülhet, de hatósági intézkedés nem történt. Elég nyugodtan telt el hétfő délelőtt, s az ágyúk dör-gése se mutatta, hogy milyen közel a veszély. Mivel semmi biztosat sem tudott a lakosság, nem gondolt javainak az elrejtésére. S hogy milyen jó lett volna az előzetes figyelmeztetése a lakosságnak, azt a későbbi események igazolták.

A lakosság legnagyobb része a mezőn volt. Nekem is ekkor hoztak pár szekér tengerit.

Mindenki aggodalom nélkül ment további munkára. Délután lepihentem, mert két éjszakán a menekültekkel is foglalkozva keveset aludtam, és a vasárnapi több szolgálat kifá-

rasztott. Három óra után a postára valókat intéztem el, s ki akartam nézni az utcára, hogy nincs-e valami ijedelem. Hirtelen két nő siet felém fehéren, a fájdalom látható jeleivel, s egyszerre mondták: most jelentik, hogy Hajdúszovát felől nagy tömeg kozák lovas jön, elég jóindulatú csapatnak látszik, s tanácsot kértek, hogy mit tegyenek. Haza azonnal, az ellenségnek nem lehet hinni.

– 274 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Visszasiettem a lakásomba, figyelmeztetve a nálam lakókat, ne féljenek, bár az ellenség itt van. Lövöldözést nem hallottam, nagy rémület sem volt, csak vihar előtti csend. Egy szegény magyar katonát láttam menni csodálatos nyugalommal, talán nem tudta mily közel a veszedelem, vagy talán a legrosszabbra is el volt készülve. Azt hiszem, hogy hősi halott lett.

A lakásomban lévőket a pincébe küldtem, s a kert bokrai között kinézve egy hatalmas harckocsit láttam, meg száguldó kozákokat. Előbb azt hittem, hogy a tankot kergetik.

S pincébe futottam, s pár pil anat múlva három katona szaladt el a pince ajtó előtt, csak lábaikat látva, azt hittük, hogy orosz katonák. Feljöttünk a pince lépcsőire, s akkor láttuk meg, hogy kifáradt német katonák. Pil anatok alatt visszaszaladtak az utca felé, nem tudom mi lett a sorsuk, de azt hiszem, elestek.

Aggódva vártuk a következő perceket. A kurátori hivatal felől orosz katonák jöttek.

Elibük mentem a velem levőkkel, de bántódásunk nem volt. Átvizsgáltak mindent, hogy nincs-e német katona. A gondnoki hivatalt, kápláni lakást, magtárakat, levéltárt átvizsgál-va, a szobákat, padlásokat is átnézték. A szobában már órát kerestek, s el is vitték a zsebórá-

mat. S egyre többen jöttek a lakásba és udvarra, de ekkor semmi különösebb baj nem volt.

Háromnegyed négy órától kezdve csaknem szakadatlanul vonultak a községen át más-

nap délután 2 óráig. Rengeteg lovas, különféle öltözetekben: egyiken díszes ruha, másikon rongyok. Egyiknek lábán lakkcsizma, a másik mezítláb, egyiknek díszes lótakaró, a másik-nak semmi, legfeljebb csepűkantár. Olyan nagy számmal jöttek, hogy az utcán alig tudtak egymástól menni, autók, tankok, motorbiciklik, kerékpárok. Valaki számolta, hogy rövid időn belül 700 harckocsi ment el. Megszámlálhatatlan szekér, elég megviselt fegyveresek-kel, gyalogos nem volt köztük. Konyár felé mentek olyan zörgéssel, zaj al és kiáltozással, hogy szinte iszonyatos volt hallgatni. Elgondolható, hogy micsoda rémületet keltett a ször-nyű hadsereg, s miket cselekedtek.

Hozzám 8 tiszt lett elszál ásolva, s 2 nő, és egy csapat legénység. Vacsorát adtam nekik, de a maguk élelmével is megrakták az asztalt. Addig nem ettek, míg én hozzájuk nem ültem. Igen erős bort ittak, de nem sokat. Szótár segítségével próbáltak velem beszélni, egyik magasrangú tiszt igen barátságos volt, mindig mondta, nem kell félni, nem bántják a magyart. Volt köztük egy hadbíró is, aki igen gyanúsan nézett rám. Sokszor megkérdezték, hogy mi a foglalkozásom, orvos, professzor, tanító, író; megmondtam, hogy lelkipásztor vagyok. Néhány erősen vitatkozott, másik mérsékelte őket. Később lefeküdtek. A legfőbb maga aludt egy szobában, holott a másik ágy üres volt. A többiek a szobákban és legtöbben az irodában. Azután a szolga személyzettel kellett enni és inni. Míg a tisztek vacsoráztak, egy fiatal folyton a szobákat vizsgálta, s körülbelül ez lopta el drága feleségem aranyórá-

ját és láncát, pár aranypénzemet, s néhány ruhát. A fiatalabbak általában rosszabbak voltak, mint az idősebbek. Hajnalban mentek el, s egyik másik igen barátságosan búcsúzott.

Autójukat közvetlen a lépcsőkhöz állították, így kertemet teljesen legázolták. A személyzet egyik tagja egy nálam tartózkodó gyengeelméjű leányt megerőszakolt, kiáltó szavára segít-ségére akartam sietni, de egy másik katona fegyverrel ellenállott.

Mik történtek a községben az idő alatt! Azt fájdalom leírni, bár csak részleteket hallottunk felőle; rablás, pusztítás, leányok és asszonyok meggyalázása, lakásaikból való elhurcolása. Reggelre kirabolva és meggyalázva egy szép református, magyar község.

– 275 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Pincékbe költöztek, sok helyen százan is szorongtak vermekben, erősebb házakban, disznó- és tyúkólakban, szalmában és bozótban húzódtak meg. Hétfőn délutántól egy lé-

lek sem ment ki az utcára, csak a rablók, mások az udvarokból és rejtekhelyekről nézték az átvonulást. Az első bejövetel halottjait nem engedték eltemetni: az utcákon és pincékben hevertek. Később az orosz sírokat kerítéssel vették körül.

Október 11-én, szerdán délután fél kettőkor óriási dördülés rázta meg a lakásomat és környékét, a templom és lakásom ablakai is kitörtek. Siettünk a pince felé. Néhány orosz is az utca felől a pince felé rohant. Visszahúzódtam házam népével, mert ha a pincébe megyünk, nekünk is végünk lehet. A németek berohanása után az oroszok kivonultak a községből Konyár felé.

A németek bejövetele után a lakosság kezdett előjönni rejtekhelyéről, és a kedves ismerős arcokról le lehetett olvasni, hogy a pár nap alatt milyen borzalmakon mentek keresztül. S mindenki ajkán elhangzott az a fájdalmas kijelentés, hogy talán többet raboltak helybeliek, mint az oroszok. De fájdalmas ezt leírni. De így van! A németek visszajövetelével megkezdődött eddig is nehéz életünknek a második, még nehezebb részlete. Lát-va a németek erős felvonulását, előre tudtuk, hogy nehéz napoknak nézünk még elébe.

A front mind közelebb is jött, az ágyúk községünk körül lettek felállítva, meg az utcákon és udvarokon. Csaknem egész napon óvóhelyen voltunk, éjjel pedig pincében. Közvetlen közelünkből lőttek az ágyukból, sokszor a föld is reszketett a lábunk alatt. Az óvóhelyek és a pincék remegtek a robbanásoktól. Olyan közel volt hozzám a front, hogy a konyhából lehetett látni, hogy honnan lőnek az oroszok. Közben megtudtuk, hogy 2-3 napig fogják tartani a frontot a németek. A közelharcokban legborzalmasabb volt a keddi napnak (ok-tóber l8.) a délutánja. Állítólag előbb magyar repülők támadtak tőlünk 500 méterre, áldozata lett 14 polgári egyén is, pár perc múlva a német stukák áldozata lett 5 polgári lakos.

E nap éjszakáján irtózatos robbanások voltak, s fél 10 óra után megszűnt a tüzelés, a né-

metek kivonultak a községből.

Még nagyobb félelem között vártuk a reggelt: mi lesz velünk. Hét óra felé ért laká-

somhoz a bevonuló ellenség borzasztó lövöldözések között. Úgy pattogtak a golyók, mint a jégeső. Mikor láttuk, hogy közeledtek a pincéhez, elibük mentünk, de bántódás nem ért bennünket. Csak a csizmánkat szedték el, meg a kabátokat. Halálosnak látszó csend ülte meg az egész községet, amely alatt nagy dolgok történtek: pusztítás, rablás, gyilkosság, családok tönkretétele, lányok és asszonyok meggyalázása. Annyira sem tudtuk, hogy mi történik, hogy csak napok múlva tudtuk meg: gyönyörű szövetkezetünk porig égett.

Napokon át egy polgári lakost sem lehetett látni. Rablás és pusztítás nappal és éjjel, ellenség és itteni lakosság részéről. Lakásom, hivatalom, a gondnoki hivatal, kápláni szoba, a levéltár kirabolva és széjjeldúlva. Kenyér és élelmiszer sok helyen elfogyott már, a kutakra is lappangva lehetett elmenni a bátrabbaknak. Az ellenségnek minden volt. Majd később román katonaság vitt el mindent, ami még megmaradt. Lakásomat és irodámat a romá-

nok ismét feldúlták. A gondnoki hivatalban, iskolákban és mindenütt összeszedték, ami értéknek látszott. Csak október vége felé kezdődött valami élet. A férfiak is bujkálva jöttek elő a házakból. Akik az utcákon találkoztak, férfiak és nők csak sírtak, vagy szó nélkül szo-rongatták egymás kezét. Október vége felé már nyilvánosan megkezdtem szolgálatomat:

– 276 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

temettem, kereszteltem, házi istentiszteleteket tartottam, s látogatásokat tettem jobban sújtott családoknál. Mindenütt nagy örömmel fogadtak: elhalmoztak öleléssel, csókkal, messziről szaladtak felém, hogy kifejezést adjanak örömüknek, hogy elmondják fájdal-maikat, veszteségeiket, s hogy gondoltak reám. Ekkor lett nyilvánvalóvá, hogy sok drága testvérünk elpusztult, kiknek legtöbbjét odahaza temették el. Bár sokszor figyelmeztettek, hogy ne járjak az utcákon, bajom lehet, de mentem bátran félelem nélkül.

Templomunkat különösen délről és keletről nagyon sok találat érte, de úgy hittük, nincs azért nagyobb baj. Később tudtuk meg, hogy kisharangunk összetört, a nagy harang húzóját is összetörte a bomba, de a harangtest épen maradt. Két harangunkat már régebben leszerelték. A hívekkel való találkozás alkalmával azonnal szóba került, hogy mikor lesz istentisztelet, mikor szólal meg a harang. Mindig tudakozódtam a bennfentesektől, hogy mi a véleménye az orosz hatóságnak. Állítólag azt mondták, hogy felőlük lehet harangoztatni és istentiszteletet tartani.

Egyszer hívnak a községházára, ahol az új főszolgabíró örömmel fogadott és kérdezte, hogy mi a kívánságom: templom és iskola! Azt mondta, hogy legyen minél előbb mind a kettő. Teljes segítséget ígért a templom és iskolák rendbehozatalára. Nyomban munkához fogtunk, teljes erővel és lelkesedéssel.

November 14-én megkondult árván maradt nagy harangunk. Az első istentiszteleten

és következő napokon is igen sokan jelentek meg. Sírás közt folytak le az első istentiszteletek. Azóta minden nap reggel és délután is van istentiszteletet. A bibliai órákat is megtartjuk, jelenleg a világszövetség imahetét tartjuk. Az első vasárnapi istentiszteletet nem én tartottam, mert a légvonatos templomban erős kihűlést kaptam, de betegségem idején ágyból kikelve a lelkipásztori irodámban tartottam az istentiszteleteket. Az első vasárnapi istentiszteleten megjelentek az orosz és román katonaság vezetői közül többen, s nagy figyelemmel kisérték az istentisztelet folyását. Az istentiszteletet Egeressy Gyula igazgató tanító végezte, s mint tudom, szépen. Az advent első vasárnapján úrvacsora-osztás volt.

Ezernél többen vettek úrvacsorát. Több betegnek is ki lett osztva az úrvacsora. Bort eleget adtak a hívek, sőt még katolikus is adott. A bort este dugva hozták el.

Lelki élet: Az ellenség bejövetele nagy rémületet okozott, erre is készítettem igehirdetésemben és személyes találkozások alkalmával a híveket. S mivel az élet, biztonság veszélyeztetve volt: több mint egy hónapig nem lehetett istentiszteletet tartani a templomban. A nehéz és veszedelmes idők sok lélekben felköltötték az alvó hitet, s az isteni gondviselés hitét. Tudomásom van arról, hogy a pincékben, óvóhelyeken és házakban sok helyütt volt bibliaolvasás, éneklés és imádkozás. Magam is több helyen tartottam istentiszteletet.

Bizonyságot hallottam Isten csodás megtartása és kegyelme felől. Sok ajak nyílt imára, mely addig zárva volt, sokan megtalálták azt az Urat, kit hűtlenül elhagytak.

Fájó lélekkel kell kijelentenem, hogy nagy félelem fogta el a lelkeket. Szinte megder-medtek a lelkek. A férfiak is félénkek lettek, csak kevés azoknak a számuk, kik bátran állottak a veszély idején. S a lelki megijedés maga után vonta a munka elhanyagolását is.

Nem mertek a mezőre menni, s a sok drága áldás ott maradt szedetlen. Nemcsak testi ruhában tett rongyossá bennünket a szörnyű idő, hanem lélekben is megtépett bennünket. A kálvinista kiál ásnak és bátorságnak kevés jelét láttam, s úgy vélem, a túlságba vitt

– 277 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

propaganda rémítette el így népünket, hogy valósággal azt sem tudta, hogy mit tegyen, a vezetőknek az eltávozása is igen nagy félelmet, másrészt gyűlöletet váltott ki a lelkekből.

Most is elébbvaló volt a kiskirályok hatalmi versengése, mint odaborulás az Isten elé, minden református magyarnak a főszolgabírótól az egyszerű parasztig. Feltűnő öltözködés akkor, mikor pár nap múlva az utolsó fehér ruhát is lehúzták rólunk. Gyaláztuk és bántottuk egymást még akkor is, mikor erős ellenség döngette nagyon gyenge kapunkat. Estélyeket rendeztek kiváltságosak részére, mikor az ellenség közeledett. Éket vertek magyar és magyar közé, mikor eggyé kellett volna lenni.

Erkölcsi élet: Nem tévedek, mikor azt állítom, hogy a tekintetben volt a legnagyobb pusztítás. Szedte már is könnyű erkölcsi életünk gyümölcsét az ellenség bejövetele előtt is. Sőt, gyenge erkölcsi életben felnevelkedett lányaink egy része maga adta oda magát egyik másik germán katonának, de mégis azt kell mondani, legdöbbenetesebbek azok a dolgok, amelyek itt 1944. október 19-én megkezdődtek, s melynek szörnyű esetei csak most jönnek világosságra.

A bombatámadások és harcok miatt sok helyen egybegyűlt asszonyok és lányok közül csak úgy válogattak, sokszor valósággal harcot folytattak az ilyen kiválasztott nő megmentésére: így halt hősi halált Vezendy József presbiter társunk is. De sokszor hiábavaló volt a küzdelem, elhurcolták őket, sokszor órák, vagy napok múltán bocsájtották el őket.

Férjeket, apákat fegyver közé állítottak, míg szörnyű dolgukat elvégezték.

Szegény nőtestvéreink valósággal üldözött vadakká lettek, rejtőzködtek: széna, szalma közé, pelyvás színekbe, sertés- és tyúkólakban, bozótokban; volt, akit trágyadombban rej-tettek el; egy elhurcolt nőt a templom bokrai őriztek meg. Asszonyaink és leányaink közül sokan heteken keresztül alig láttak napvilágot. Megemlítem, hogy egy anya magát áldozta fel, hogy szép kislánya tisztességét megmentse. Anyát elragadtak, kisgyermekét odadobva az ágyra. Egy nőt egy román katona mentett meg egy fiatal orosztól, de a maga számára, ez volt a megmentés ára. Férjek, apák haltak meg kedveseik védelmében. Sok nőt bátorsága mentett meg a gyalázattól. Egy lány testvérünk öngyilkos lett meggyaláztatása miatt. Sajnos akadtak olyan nők is, kik igen közeli viszonyba kerültek román és orosz katonákkal, s ezért jutalmat kaptak, a helybeliek elrabolt ruhaneműit és élelmiszereket.

E mai idők felkerült nagyjaitól hallottam: amikor egy nő panaszra ment a katonák erőszakoskodása miatt: „hiszen a magyarok is így bántak el az orosz nőkkel, tessék eltűrni”.

Lehet, hogy találkoztak a mi katonáink között ilyenekkel, de ilyen általános meggyalázásra képtelen a magyar katona. Idős nőket, szél ért nyomorult nőket sem kíméltek.

Ez a szörnyű idő szörnyű gondolatokat hozott világra: hogy e meggyaláztatásból fo-gantatott gyermekek születését meg kell akadályozni, vagy ha megszületnek, ki kell venni őket a családi körből. Ilyen beszélgetések ellen, ahol csak lehetett, erélyesen emeltem fel szavamat. Van itt bűn már elég.

Azokra a drága nőkre, akik nem tudták vadál ati emberektől megmenteni magukat,

úgy kell rájuk tekinteni, mint mártírokra.

Hívek anyagi romlása: Egyiket-másikat teljesen tönkre tett a szörnyű idő, némelyeket alig ért anyagi romlás, de ezek közül egyesek kiáltoznak a legjobban. Sokan ruha, lábbeli, ágynemű nélkül maradtak. Soha sem lehetett itt annyi rongyos ruhát és lábbelit látni, mint

– 278 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

most. A rablás alól nem volt kivétel senki, még a Szeretetházat is kirabolták, ezenkívül bomba is érte. A szegényes kunyhó, mint a tisztes polgárház egyaránt ki volt téve a rablásnak. Elmenekült testvéreink romlása teljes, csak romok maradtak, s ezekben a rablá-

sokban a helybeliek is részt vettek, a megmaradt dolgokat a mostani vezetőség teljesen el akarja pusztítani. Ezek a legfájdalmasabbak a szörnyű dolgok között.

Határunkon sok áldás kinn maradt. Vetés alig történt, mert hiányzott az igavonó ál at, és nem volt elég bátorság a munkához. Jövő ilyenkor nagy lesz a nyomorúság. Népünk anyagi romlását az is fokozza, hogy a férfiak százai ál andóan robotba vannak kivetve fo-gataikkal, jószágaik leromlottak, soknak megdöglött a járó jószága, lovakat csaknem mind elvitték, a kiosztott lovakat, mikor javultak, visszavették a gazdától. Az apró jószág legnagyobb részét megette az ellenség, másik részét a vész pusztítja el. Bizony sok gazda háznál nem öltek az idén disznót. Összegszerűleg nem tudom még hozzávetőlegesen sem kiszámítani a kárt.

Az ágyúzás és bombázás folytán teljesen leégett kb. 30 lakóház, lakhatatlan lett kb.150

ház, kisebb nagyobb kár ért 360 házat, leégett vagy 250 melléképület és sok termény.

A községből a katonaság kb. 500 vagon gabonát szállított el, legnagyobb részt kártérítés nélkül.

Lelkipásztor: Helyemen maradtam. Többször voltam közel a halához. Nappal a lakásban voltam, csak éjjelre húzódtam a pincébe, óvóhelyekre, templom körüli bokrok közé. Volt idő, amikor csak magam maradtam egész házsorban, saját ál ataimat főztem meg a katonák számára, hogy minél több védje lakásomat. Részeg fiatal katonák támadtak rám, kénytelen voltam menekülni, de csak éjszakára mentem máshová aludni, de reggel ismét hazamentem, konyhámból látszott a harc. Lakásom tűzfalát találat érte, bedőlt, az irodát háromszor dúltak fel, lakásommal együtt. Egyszer 100 oroszt helyeztek el lakásomban, s ami még akkor megmaradt, azt a román katonák teljesen elpusztították. Irataimat megégettek, csak hul adék maradt, 42 év alatt írott dolgozataim legnagyobb részt odavannak. Anyagi veszteségem: minden fehér ruhámat elvittek. Három hétig nem tudtam ruhát váltani, mert nem volt mivel. Ágybelimet egy párnán kívül mind elvittek. Bútoraim egy részét összetörték, s csak néhány maradt épen. Elvittek 4 lovamat szekérrel és teljes felszereléssel, az egyik pár lovamat akkor vették el, amikor egyik lelkipásztortársamat és családját költöztettem vissza. Elvittek 2 ökröt, 5 tehenet, 1 bikát, l borjút, 45 darab juho-mat, kocsimat magyarok vitték el. Megöltek 4 hízómat, 2 kocát, 1 kant, másoknak nálam hagyott 3 darab hízóját, l50 darab különféle baromfit, 250 darab galambot, a zsíromat né-

metek vitték el. Szegény vagyok, de azért szegényebb testvéreimen szívesen segítek, most is 3 szegényt tartok.

Az iskola: Az iskolai évet szeptember 1-jén kezdtük. Tekintve, hogy a német katonaság egy kivételével minden tantermünket lefoglalta ebben az egy teremben, a templomban, egy óvodai teremben, és egy kisebb szükséghelyen kezdtük meg a munkát. Így a tanítás váltakozó rendszerrel, heti négy félnapos beosztással folyt. Tekintve a közelben lefolyt légitámadásokat, és az ál andó légiriadót, csak kevés gyermek iratkozott be, és osztá-

lyonként csak néhány gyermek járt fel. Szeptember 27-én közelgő háborús veszély miatt a hatóság az iskolák bezárását rendelte el. November hó 23-tól már rendesen folyik a tanítás,

– 279 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

s ez idő szerint 11 osztályban 873 gyermek tanul. Az iskolák is súlyos károkat szenvedtek.

A 17 tanteremből jelenleg is csak 8 van használható ál apotban. A többi tanterem ablakai legnagyobb részt hiányoznak, két tantermet a románok istállónak használtak, egy tanterem gránát találat következtében beszakadt. Az iskola irattárát, könyvtárát is szétdúlták.

Nagyon sok iskolai padot eltüzeltek, s taneszközeink nagyrészre is eltűnt. Az anyakönyvek legnagyobb része megvan.

Tanítók: Még a mai napig is katonai szolgálat miatt távol vannak: Milotay Lajos, Nagy József, Szabó Lajos, Veress János, Torday Zsigmond, Fazekas István, Csiszér Béla tanítók és Hadházy Sándor kántor. Minden percben aggodalommal és szeretettel gondolunk rájuk. Ijedelem miatt Hajdúböszörménybe távozott, és a mai napig sem tért onnan vissza Fehér Margit tanítónő, és ismeretlen helyre menekült Erdei Gyula tanító. Az itthon levő Egeressy Gyula igazgató, Nagy Margit, özv. Babós Lászlóné, Némethy Mária, Hamvas József, Egeressy Gyuláné, Jánváry István, Varga Károly tanítók és a helyettesek híven végzik kötelességüket. De különösen ki kell emelnem Egeressy Gyula igazgató tanító urat, ki minden képességével áll mellettem egyházunk építésében, s a romok eltakarításában. Bátran áll őrhelyén vezetve ebben a nehéz időben iskolánk ügyét. Tanító, igazgató, felügyelő, lelkészt helyettesit, kántor, egyházjegyző stb. Példát mutatva, hogy milyennek kell lennie a református tanítónak. A többi tanerők is kitartóan, egységesen egymás kezét fogva ál anak őrhelyeiken, példát mutatva a híveknek ezekben a nehéz időkben. Áldja meg őket az Isten!

Gondnok és helyettes gondnok: vitéz Pozsgay Károly gondnok, ki tud oroszul, igyekszik ezzel is szolgálni az egyház érdekét.

Megemlítem még Vajda József prezsbitert, helyettes gondnokot, ki az épületek javítá-

sánál kiváló szolgálatot tett, heteken keresztül minden munkánál itt volt és dolgozott, az orosz hatóságtól a torony javításához több mint 50 szál deszkát tudott kiharcolni.

Val ásoktató lelkész, segédlelkész: Dr. Tomay Dezső val ásoktató lelkész testvérünk még október hónap elején családjával együtt Budapestre távozott. Azóta nem tudunk róla semmit. Sajnos otthona kifosztva várja, bár mindent megtettünk ingóságai megmentésére.

Sándor Nándor segédlelkész katonai szolgálatra vonult be. Hollétéről nem tudunk.

Lakását háromszor törték fel és fosztották ki. Könyvei és gyűjteményei nagy része elpusztult.Kurucz József valásoktató lelkész Nagyváradról ide menekült családjával, jelenleg ő

végzi az ál ami polgári iskolában és a mezőgazdasági népiskolában a val ásoktatást. December közepe óta hűségesen segít a vasárnapi istentiszteletek végzésében, láthatólag nagyon jó hatással.

Veszteség emberáldozatokban: 56 egyháztag halt meg a hadakozás idején, grá-

nát okozta elvérzés folytán meghalt református férfi 12, nő 10. Golyó által férfi l9, nő 3.

Gránát okozta elégés folytán 2 férfi, 3 nő. Teljesen széttöretett 2 férfi és 1 nő. Rémület folytán meghalt 2 nő. Kétségbeesés folytán öngyilkos lett 2 férfi és 1 nő.

Egyházunk és iskolánk anyagi romlása: A fentebb elmondottak már általános képet

nyújtanak arról a részben pótolhatatlan veszteségről, mely egyházunkat és az általa fenntartott 17 tanerős népiskolát érte. Az október 9-i első bevonulásig kár csak az iskolákat érte, amennyiben az ablakokat több helyen vigyázatlanságból betörtek az ottlakó német

– 280 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

katonák, néhány darab iskolai padot eltüzeltek, és az iskola taneszközeiből egyes darabo-kat a saját céljaikra elhasználtak. Emiatt a főszolgabírósághoz jelentést is tettünk, és kértük mintegy 2.000 pengő kárösszeg, továbbá a több mint 1.000 pengő vil anyszámla megterí-

tését, ez azonban nem történt meg.

A gondnokkal, igazgatótanítóval, Vajda József presbiterrel közösen megál apított károk a következők:

Épületekben:

Templom és torony: 3 darab vasablakot gránát tört össze. 1.800 pengő

140 tábla üveg. 856 pengő

A templom mennyezet és falainak sérülése, kőműves munka. 1.000 pengő

A templomot a javítás után újra kell festetni. 2.500 pengő

A karzat javítása asztalos munka. 300 pengő

A templom falán külső sérülések kőműves munka. 1.000 pengő

A templom felszakított bádog teteje, ács és bádogos munka. 1.500 pengő

A torony rongálása folytán kőműves munka mai értékben. 2.000 pengő

A toronynál ácsmunka. 1.500 pengő

A toronynál bádogos munka. 3.000 pengő

Összesen: 15.456 pengő

Új iskola:

Az emeletes rész üvegezése, 80 négyzetméter üveghiány. 4.800 pengő

A szárnyépületben üveghiány folyosóval együtt 60 négyzetméter. 3.600 pengő

Elveszett 32 darab nagy ablakfüggöny. 1.600 pengő

Szárnyépületben 2 tanterem újrapadozása (istálló volt). 3.600 pengő

Széttört zárak és ablakvasalások javítása. 400 pengő

Egy darab gránáttól sérült vasablak javítása. 500 pengő

A megrongált belső WC rendbehozatala kb. költsége. 1.000 pengő

Az iskolaépület belső tatarozása és meszelése. 2500 pengő

Eltüzelt kerítés pótlása. 600 pengő

Udvari szolga lakás javítása, takarítása. 300 pengő

A kút kitisztítása, befedése. 250 pengő

Szemét és trágya kihordás. 400 pengő

Az udvari ürszék kijavítása, kitisztítása. 300 pengő

Gránáttól rongált fáskamra kijavítása. 150 pengő

6 darab lámpatest és 16 darab falikar, továbbá kapcsolók, vezetékek. 1.200 pengő

A bádogtetők javítása, bádogod, kőműves és ácsmunka. 600 pengő

Összesen: 21.800 pengő

Régi emeletes iskola:

Ablakok üvegezése és ablakszárnyak javítása. 2.200 pengő

– 281 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Az épület, belső tatarozása és meszelése. 800 pengő

A megrongált ajtó zárak javítása. 200 pengő

Az épület külső rongálásának helyrehozása. 500 pengő

A vil anyrongálás kijavítása. 250 pengő

A fáskamra rongálása. 200 pengő

Kerítés javítása. 700 pengő

Összesen: 4.850 pengő

Egy tantermes iskola megrongált tetőzete ablakok, takarítás. 600 pengő

Lelkipásztori lakás:

Tetőzete és falak külső javítása és meszelése. 600 pengő

Ablakok rongálódása. 300 pengő

Lelkipásztori hivatal belső javítása, festése. 300 pengő

A lakásbelső javítása, tisztogatása. 500 pengő

Az istálló rongálódása és egyéb melléképületek. 400 pengő

A vil anyrongálódásából. 100 pengő

Összesen: 2.200 pengő

Tanítói lakás 846:

Ellopott ablakszárnyak és hiányzó üvegek. 350 pengő

Megrongált ajtók, zárak. 600 pengő

Két helyiségben felszakított padló. 300 pengő

Szétvert berakott tűzhely. 300 pengő

Belső tatarozás és tisztogatás. 500 pengő

Külső tatarozás és meszelés. 500 pengő

Melléképületek külső és belső rongálódása. 800 pengő

A kút megrongálódása. 80 pengő

Kerítés, melyet eltüzeltek. 800 pengő

Összesen: 4.230 pengő

A 841. számú tanítói lakás:

Az épület tetőzetének rongálódása. 200 pengő

Belső rongálódás, ablakokkal együtt. 300 pengő

Eltüzelt, megrongált kerítés. 200 pengő

Összesen: 700 pengő

A 492. számú tanítói lakás, csak kisebb külső rongálódás. 200 pengő

Kántori lakás:

Hiányzó ablakok. 400 pengő

Az épület belső rongálása és a tisztogatás. 400 pengő

– 282 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Zárak, ajtók rongálása. 300 pengő

Ól és fáskamara rongálódása. 400 pengő

Sertésól rongálásából kár. 200 pengő

Gémeskút rongálásából keletkezett kár. 100 pengő

Kerítés, amelyet eltüzeltek. 350 pengő

Összesen: 2.150 pengő

Gondnoki hivatal, magtár:

Gondnoki hivatal üvegezése. 50 pengő

Segédlelkész lakásán ajtó, üveghiány. 200 pengő

Összesen: 250 pengő

Összes épületkár: 52.436 pengő

Ingóságok

Istentiszteleti ingóságok:

1 darab perzsaszőnyeg. 500 pengő

1 darab 2 manuálos orgona (alsó játékasztala összetörve, felső rongálva, sípok és belső

szerkezete összetörve, ajtók rongálva, pedál rongálva). 30.000 pengő

3 darab vil anycsil ár opál függő. 360 pengő

3 darab falikaros vil anylámpa. 150 pengő

1 darab 6.42 mázsa harang, melyet a mieink szereltek le. 12.000 pengő

1 darab 3 mázsás harang, melyet a mieink szereltek le. 6000 pengő

1 darab 1.50 mázsa harang gránáttól összetört. 3000 pengő

A nagy harang húzó szerkezetének javítása. 200 pengő

6 darab hosszú falóca. 300 pengő

1 darab szószéki karszék. 40 pengő

Összesen: 52.550 pengő

Klenódiumok.

1 darab úrasztali piros bársonyterítő. 1000 pengő

Úrasztala előtti terítő. 200 pengő

Úrasztali terítő szőttes. 200 pengő

Hosszú fehér csipketerítő. 100 pengő

1 darab fehér szőttes abrosz. 800 pengő

1 darab fehér vászonterítő. 100 pengő

1 darab fehér vászonterítő kicsi. 60 pengő

2 darab fehér vászonterítő rojtos. 200 pengő

1 darab fehér abrosz. 100 pengő

1 darab damaszt terítő. 400 pengő

1 darab fehér futó. 100 pengő

1 darab damasztabrosz. 100 pengő

– 283 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

2 darab fehér vászonruha kenyérre. 40 pengő

1 darab kenyérterítő hímzett. 20 pengő

1 darab mintás fehér abrosz. 100 pengő

2 darab fehér selyem hímzett kenyérruha. 200 pengő

1 darab ezüst úrasztali pohár,1895. özv. S. J. ad. 500 pengő

1 darab kínaezüst keresztelő kehely Sz. I. ad. 200 pengő

1 darab lilabársony úrasztali terítő felírással. 1500 pengő

1 darab kenyérvágókés. 25 pengő

1 darab gyászterítő bársonyból Cs. P. J-né ad. 1500 pengő

1 darab gyászszegély bársonyból. 400 pengő

1 darab csipkeszegély szószékre. 500 pengő

Összesen: 8345 pengő

Egyházigazgatási-ingóságok.

11 darab falikép rámában. 220 pengő

4 darab támlásszék négyszögletes új, barna. 200 pengő

1 darab vaskályha a lelkipásztortól. 200 pengő

1 darab megrongált kis Wertheim kassza. 300 pengő

1 darab nagy Wertheim kassza szétverve. 2000 pengő

1darab mosdó tál al. 100 pengő

1 darab nemzeti-zászló. 100 pengő

1 darab gyászzászló. 150 pengő

1 darab vaskályha. 100 pengő

1darab mosdó tál al. 100 pengő

1 darab zománcos vízkanna. 30 pengő

1 darab dívány. 150 pengő

Összesen: 3650 pengő

Ügyekezelési könyvek. 1 darab esketési anyakönyv

Iskolai bútorok:

8 darab asztali fiókkal. 600 pengő

20 darab karosszék. 1000 pengő

6 darab dobogó. 480 pengő

70 darab padtető. 1400 pengő

85 darab iskolapad. 8500 pengő

4 darab iskolai szekrény. 600 pengő

6 darab deszkaszék. 150 pengő

5 darab tanítói fogas. 150 pengő

2 darab mosdó tál al. 200 pengő

1 darab régi fali óra. 50 pengő

1 darab új fali óra 250 pengő

– 284 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

3 darab hőmérő. 60 pengő

1 darab kulcstartó fából. 30 pengő

10 darab szemétláda. 240 pengő

Összesen: 13.710 pengő

Tanításhoz szükséges felszerelések:

2 darab tornapad. 400 pengő

1 darab ugrószekrény. 500 pengő

4 darab ugrózsámoly. 1200 pengő

2 darab bőr ugrószőnyeg. 1000 pengő

1 darab 10 m húzókötél. 100 pengő

20 darab ugrókötél. 460 pengő

15 darab tornabot. 150 pengő

2 darab hajszalabda. 100 pengő

1 darab kosárlabda. 40 pengő

20 darab kézilabda. 100 pengő

6 darab ál ványos tábla. 600 pengő

4 darab falitábla. 280 pengő

1 darab számológép. 50 pengő

2 darab nagy földgömb. 300 pengő

1 darab kis földgömb holddal. 100 pengő

5 darab Bihar megye térképe. 250 pengő

2 darab Budapest térképe. 50 pengő

3 darab Magyarország térképe. 300 pengő

3 darab Európa térképe. 300 pengő

1 darab Afrika térképe. 100 pengő

1 darab Dél-Amerika térképe. 100 pengő

17 darab nemzeti zászló. 850 pengő

1 darab gyászzászló. 100 pengő

27 darab val ástani szemléltetőkép. 270 pengő

75 darab természeti szemléltető kép. 1500 pengő

35 darab történeti szemléltető kép. 700 pengő

15 darab beszéd és értelmet fejlesztő kép. 300 pengő

16 darab mérték szemléltető felszerelés. 320 pengő

70 darab természet tani szemléltető eszköz. 700 pengő

6 darab földrajzi szemléltető eszköz. 120 pengő

1 darab Magyarország domború térképe. 200 pengő

6 darab magyar címer. 120 pengő

1 darab Himnusz tábla. 10 pengő

Összesen: 11.670 pengő

– 285 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Ügykezelési és rendtartási könyvek:

5 darab református tanterv. 25 pengő

5 darab szolgálati pragmatika. 10 pengő

2 darab ál ami tanterv és utasítás. 20 pengő

Irodai felszerelés. 500 pengő

Összesen: 5505 pengő

Tanítói és ifjúsági könyvtár:

170 darab különböző mű. 340 pengő

350 darab szegény tanulók könyvtári könyve. 350 pengő

Gazdasági és egyéb ingóságok:

1 darab tizedes mérleg súly nélkül. 300 pengő

16 darab virágláda. 160 pengő

1 darab karózóvas. 40 pengő

1 darab permetező fa kád. 100 pengő

1 darab taposókád. 150 pengő

1 darab boroshordó 140 l. 250 pengő

5 darab iskolai vaskályha. 750 pengő

Összesen: 1750 pengő

Elrabolt készpénz a Wertheim kasszából. 2406.34 pengő

A kár teljes összege: 147.772.34 pengő.

Ehhez számítandó még 2 darab persely, melyet lelkipásztor gyűjtött és adott át ismeretlen pénztartalommal a gondnoknak. Feltörték az összes templomi perselyeket. Kivágtak, elloptak a temetőkből kb. 250 darab akácfát, cca 250 mázsa fa értéke 3000 pengő.

Elvesztek a folyó évről a nyugták, ellennyugták, az előző évekről a számadási okmá-

nyok, s csak töredéke került elő.

A károk helyrehozatala:

A pusztítás után egyházunk 1 fillér készpénz nélkül maradt. Bevételi forrásai elapad-tak. Több mint egy negyedéve nem kaptunk a községtől adót a közösen kezelt adókból.

A földbér is vontatottan folyik be.

Adakozást hirdettünk, és év végére a hívek 10.000 pengőt adtak össze. Ebből az ösz-szegből készítettük el a templom ablakait, s a torony legszükségesebb javítását, hogy a további rongálódásokat elkerüljük. Az iskolában 8 tantermet teljesen rendbe hozattunk, és a lakásokon is elvégeztettük a légszükségesebb külső javításokat. A templomban 3 ablakot bedeszkáztattunk. Már kaptunk az elveszettek helyébe 8 darab terítőt.

Általában a gyülekezeti élet és az iskola ügye, mint a fentebb felsorolt intézkedésékből is kitűnik, lassan-lassan ha nehézségekkel is, a rendes mederbe terelődik.

– 286 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Jegyzet:

Bátor vagyok egy pár adatot közölni az elmúlt 1944-ik esztendőről.

Született:

törvényes férfi 93, törvénytelen férfi 6

összesen: 99

törvényes leány 85, törvénytelen leány 3

összesen: 86 [sic!]

született összesen férfi 99, leány 86, összesen: 185

meghalt férfi 104, leány 74, összesen: 178

Az előző évhez viszonyítva 66-tal többen haltak meg.

A múlt évihez viszonyítva 20 párral kevesebb kötött házasságot. Házasságot kötött tiszta református pár 32. Vegyespár: 5. Összesen: 37 pár.

A vegyespárok közül 2 javunkra, 3 kárunkra kötött egyességet. Két református val ású vőlegény temesvári születésű, ezek menekültek, s kenyerük miatt eladták születendő gyermekeiket. Kitért 1 nő, hozzánk tért 1 férfi.

Az 1944. évben fogyatkozás férfi, 4. Szaporodás nő, 11. Lélekszám: 4506 férfi és 4517

nő, összesen 9023.

Az elmúlt évben úrvacsorával élt 6769 lélek, 2062-vel kevesebb, mint az 1943. évben.

Főtiszteletű Püspök Úr!

Éledünk! Bízunk! Reménykedünk! Karácsonykor csaknem 1400-an vettek úrvacsorát.

Egyetlen hívásra 150 leány gyűlt egybe lelki munkára.

Jó várni és megadással lenni az Úr szabadításáig. Jer. sir. 3r. 26.

Derecske, 1944. december 31.

Vadon Béla

református lelkipásztor

Esztár

Az 1944. szeptember eleje óta bekövetkezett hadiesemények folytán az esztári református egyházközség emberáldozatokban, épületkárokban, klenódiumokban, más egyéb anyagi értékekben, levéltárában stb. az alábbi károkat szenvedte:

Az 1944. október 10-i és 15-i községünkben lefolyt hadiesemények következtében

egyházközségünknek 5 tagja vesztette életét. 3 nőtagja és 1 férfi tagja a harci események idején aknaszilánkoktól szenvedett sebesülés következtében halt meg, 1 férfi tagja pedig jóval az itteni hadiesemények után mezei munkája végzése közben fel nem robbant löve-dékre lépett, s ettől szerzett sebesülésébe 2 nap alatt belehalt.

– 287 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Községünknek úgy az október 10-i, mint az október 15-i elfoglalása alkalmával az egyház épületei közül a templomot és két iskolai épületet igen sok ágyúlövedéktől származó találat érte. Lelkész-lakás, új iskolánk és a különálló tanítói lakásunk találatot nem kapott. A találatot kapott épületek cseréptetői súlyos kárt szenvedtek. Templomtetőn 3 gerenda, iskolai épületen 2 gerenda is szétroncsolódott. Iskolai épületek 1 kémény is összeomlott. Legtöbb kárt a templom szenvedett, annak is a tornya. A torony falazata és teteje megszámlálhatatlan találatot kapott. Az egyik toronyórát is kilőtte egy lövedék.

A hadiesemények következtében, különösen légnyomás miatt úgy a templom, mint az

iskolák ablakai mintegy 80 %-ban kitörtek. Az épületkárok rendbehozása mintegy 15.000

pengőt fog igényelni, mely összegből tetemes részt a torony renoválása fog igénybe venni, mivel falazatának és tetejének javításához az egész tornyot körül kell majd ál ványozni.

Az egyházközség szentedényeiben az eddigi megál apítások szerint kár és hiány

nem esett.

Más egyéb anyagi értékekben ez idő szerint az alábbi károkat ál apítja meg

presbyterium:

A templomból az Úr-asztaláról a terítő eltűnt (hímzett bársonyterítő, dr. Horváth Ká-

roly és felesége (tanítónőnk) ajándéka volt).

Az Úr-asztala körüli kerítés és a két Mózes-szék bársony terítői letépettek és eltűntek.

(A gyülekezet tagjainak adományiból készült.)

A lelkipásztori irodában az egyház szekrényében őrzött Úr-asztali terítőkből több darab eltűnt. Hogy hány darab, s milyenek tűntek el, még megál apítani nem lehetett, mert még nem került elő az egyház vagyontörzskönyve sem.

Az egyházközség tulajdonát képező írógép a lelkipásztori irodából eltűnt.

A templom orgonájának sok ónsípja eltűnt. Fasípok is nagyrészt helyükből kiszedettek. Hogy mennyi ón és fasíp hiányzik, még megál apítani nem lehetett.

Lelkipásztor és egyház gondnoka fegyveres katonák parancsára a lelkipásztori irodá-

ban az egyház Wertheim-kasszáját felnyitotta, s abból 755.91 pengő, azaz hétszázötven öt és 91/100 pengő készpénz elvitetett.

A harctéri átvonulás után itt uralkodó, vagyonbiztonságot nem nyújtó ál apotok közben az egyházközség földjéről az egyház 1944. évi szalmatermése, mintegy 240 mázsa szalma eltűnt.

Az orosz katonai parancsnokság rendeletére Esztár község elöljárósága ez egyház

1944-ben termett zabosbükkönyszénáját, cca 230 mázsa takarmányt december hóban el-szállíttatta. Ígéret van, hogy ennek ellenértékét az egyház meg fogja kapni.

Iskolai bútorzatnak mintegy 50 %-a tönkrement, illetve eltűnt.

E károk értéke mintegy 14.000 pengő.

Az egyházközség levéltára, iratanyaga a hadiesemények következtében teljesen rendezetlen ál apotba került. Rendbehozása hosszabb időt igényel, annál is inkább, mivel lelkipásztor november 14.-óta tanítói munkát is végez. Az eddigi rendezés alapján is meg-

ál apítható már, hogy jelentős hiányt az egyházi levéltár és iratanyag nem szenvedett.

– 288 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Anyakönyvek hiánytalanul megvannak, jegyzőkönyvek is. Valószínű, hogy a számadási iratokban sem lesz jelentős hiány, bár több évnek nyugtái-ellennyugtái kötegeléseikből szétszórattak. Hogy mi kár lehet, pontosan csak akkor lehet majd megál apítani, ha a lá-

dákba és kosarakba összegyűjtött, összekevert irathalmazt (ami ez idő szerint a lelkipásztori irodában van lezárva) lelkipásztor elrendezi. Az iskolai levéltárban és iratanyagban szintén teljes rendezetlenség van. Sajnos itt már a rendezés előtt is megál apítható, hogy több évi iskolai napló, s így több évi iskolai anyakönyv is eltűnt. Hasonlóképpen eltűnt a tanítói könyvtár és az ifjúsági könyvtár jelentős része is. A hiányt pontosan itt csak az elrendezés után lehet majd megál apítani.

Sorsdöntő helyi események, egyháztagok, különösen az egyházi tisztviselők egyéni sorsa, megpróbáltatásai:

1944. szeptember 16-án kidobolták községünkben, hogy vármegyénk haditerületté

lett, aki akar, meneküljön el Dunántúlra a zirci járásba. Ez nagy riadalmat keltett. Azonban senki sem menekült ekkor el. Később – néhány nap múlva – e rendelkezést egy bizalmas rendelettel oda módosították, hogy az exponált személyek meneküljenek el.

E bizalmas rendelet, továbbá a Nagyvárad felől érkező hadi hírek, valamint az a tény, hogy a MÁV állomásait szeptember 25-én Biharpüspökitől-Pocsaj-Esztár állomásig leszerelték, Vékony Sándor igazgató tanítónkat – különösen, mint levente parancsnokot – arra indították, hogy szeptember 25-én elvigye családját Nagykőrösre, Vajda Ferenc volt esztári tanítóhoz, két gyermekének keresztapjához. Ő maga, Vékony Sándor, október 6-ra visz-szajött Esztárra, azonban a hadi hírek hatása alatt október 9-én ismét visszament családjá-

hoz Nagykőrösre. Azóta csak annyi hírt tudunk róluk, hogy az orosz sereg november 2-án Nagykőrösre történt bevonulása előtti estén gyalog elindultak Nagykőrösről Cegléd felé.

1944. október 10-én hajnali 1-2 óra között északkelet irányból ágyúlövések hangoztak be községünkbe. Az egész község talpra szökkent, s vezető emberek a községházán az itt állomásozó német katonaság vezető tisztjeitől kértek felvilágosítást. A kapott felvilágosítás pil anatnyilag megnyugtató volt: „Néhány orosz tank szabadult csak ki a Földes táján levő

gyűrűből.” Azonban a bekövetkezett események mást bizonyítottak. Hajnali fél 3 óra tájban templomunk környékét világító rakétalöveg világította meg. Ezt látva lelkipásztor arra a kö-

vetkeztetésre jutott, hogy templomunk tornyát célba vették. Ezért családját (öt kisgyerekkel) levitte a paróchia pincéjébe. Lelkipásztor következtetése – sajnos – helyes volt, mert alig jutott le családjával a pincébe, megkezdődött a tornyunk belövése, s 2-3 órán keresztül ál an-dó tűz alatt volt a tornyunk. Oly erős tűz alatt, hogy lelkipásztor a rövid lövési szünetekben félő reménységgel nézegetett fel a paróchia pincéjéből: áll-e még vajon a szép esztári torony?

Hogy állott és – ha megrongyoltan is – áll ma is, istenünk kegyelme után annak köszönhető, hogy eleink 56 esztendővel ezelőtt erős bástyaként építették fel. Október 10-én reggel 7-8

óra között az orosz csapatok bevonultak Esztárra. A paróchia lezárt részét (lelkészi iroda, vendégszoba) feltörték, az egész lakást feldúlták, átkutatták. Déltájban követelték lelkipásztortól, hogy az egyház Wertheim-kasszáját nyissa fel. Megmotozták a kulcsért, majd mikor nem találták nála a kassza kulcsát, fegyvert fogva rákényszerítették, hogy a kulcsot keresse

– 289 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

elő, kerítse elő. Mikor nagy nehezen lelkipásztor megértette velük, hogy az egyik kulcs a ku-rátornál van, elhajtották a kurátorért, s a kurátor megérkezte után vele a kasszát felnyittat-ták, s a kasszában lévő pénzt elvitték. Október 10-én alkonyattájt arról az utcáról, melyen a templom, lelkész-lakás, községháza, jegyzői-lakás van, fegyveres orosz katonák elhajtották a lakosságot, előbb Kismarja felé a határba, majd vissza a község másik szélére. Ott azt a parancsot adták az elhajtottaknak, hogy nem szabad senkinek visszamenni a lakásába, a falunak ezen a részén keressenek maguknak szál ást. Lelkipásztor is családjával a falunak ezen a részén egy olyan pincében töltötte ezt az éjszakát, amelyben majdnem 40-en voltak. Közsé-

günk főjegyzője is (kinek felesége tanítónőnk) családjával együtt szintén ebben a pincében volt ezen az éjszakán. A pince fölötti lakásban tartózkodó orosz katonák – vadászpuska keresése címén – a pincében lévőket (a nők egy részét is) kettesével-hármasával felvitték val atni.

E közben két fegyveres orosz katona lelkipásztort a pince falához állítva agyon akarta lőni.

Isten oltalmazó kegyelme azonban nem engedte, hogy ez megtörténjen. Az oroszok által kiürített lakásokba 8-10 napig – az akkori ál apotok miatt – senki nem mert visszatérni, csak nappal néztek haza a férfiak, hogy az ál atoknak enni adjanak. Természetes, hogy az így gazda nélkül lévő feltört, feldúlt lakásokban szabadjában ment a szabad rablás. A falu szerezni vágyó része (cigányok, stb.) ezt az utcát kifosztották majdnem mindenéből. Lelkipásztori lakásból is ágyneműnek 60 %-a, ruhaneműnek 80 %-a, edényeknek 50 %-a és sok minden eltűnt. Még palástját is az egyik tetten ért cigánynak a batyujából húzta ki lelkipásztor. Lelkipásztor többi lényeges kára: 138 családos méhészetét felszerelésével együtt gyümölcsösében teljesen megsemmisítették (méhcsaládok mézét lépestől az utolsó cseppig elrabolták, méhcsaládok éhen elpusztultak), idei almatermését elvitték, cca 45 mázsa takarmányát (lucernát és szénát) elhordták, tengeri termésének mintegy felét tönkretették.

Lelkipásztor még egy harmadik alkalommal is állott komolyan halált ígérő fegyver előtt: bujdosásának harmadik helyén, keresztszomszédjának pincéjében – ahol Erdélyi László tanítóval és családjával laktak együtt – egyik orosz járőr bujkáló német katonának nézte Erdélyi László tanító nevelt fiával együtt, s ezért ott a helyszínen, családja előtt agyon akarta lőni. Egy jó érzésű kozák mentette meg őket az agyonlövéstől, majd az elkísértetéstől.

Lelkipásztor egyéni sorsa egy a sok közül. A többi egyházi tisztviselő egyháztagé is –

esetleg kisebb eltéréssel – teljesen hasonló az övéhez.

Ugyanezt élte végig Erdélyi László tanító is, akinek szeme előtt ölték le egyetlen hízóját, használták el két tehene elől csaknem összes takarmányát, akit hajtottak robotmunkára, életének összegyűjtött javait: ruháikat, értékiket elvitték.

Ugyanezt élte át községünk főjegyzője és felesége, dr. Horváth Károlyné tanítónőnk, akik értékes lakásuknak, berendezésüknek csak romjait mondhatják magukénak.

Ugyanez jutott osztályrészül özv. Könyves Kálmánné tanítónőnknek, aki – most térvén haza Debrecenből – még annyi készséget sem talál feldúlt, kifosztott lakásában, hogy fejét nyugovóra hajthassa.

Ugyanígy járt Vékony Sándor lakása és minden értéke is, – bár itt lakó sógorára bízta mindenét elmenetelekor – ha haza jön, jóformán semmit sem talál.

De ugyanígy jártak az egyház gondnoka, presbyterei, s így az egyház tagjai is kevés kivétel el.

– 290 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Október 13-án egyetlen puskalövés nélkül az oroszok kivonultak Esztárról, s visz-szajöttek a németek.

Október 15-én vasárnap estefelé mintegy 4 óra hosszat tartó erős tűzharc után Hencida felől ismét visszajöttek az oroszok. Azt az épületet is, melynek pincéjében lelkipásztor, tanító, s a házigazda családjaikkal laktak és tartózkodtak, erős tűz alatt tartották, s a pince fölött is robbant akna az épület mennyezetét áttörve. Ezen az éjszakán Esztáron nagy tüzek is voltak, több épület – lakóházak is – leégett.

Október 14-én és 15-én sok család elmenekült Esztárról (Dr. Horváth Károly fő-

jegyző és felesége, tanítónőnk, özv. Könyves Kámánné tanítónőnk s még sokan). Ezeknek nagyrésze Vámospércsről, Debrecenből 1-2 hét múlva visszatért, de még mindig van néhány család, akik nem jöttek vissza.

A front átvonulása után nehéz sors jutott a község férfi lakosságának: a robot. Úgy gyalogsorban, mint igával. Tehén és ökör igával, mert a község lóállománya ekkor már nem volt meg. Község elöljárósága nem lévén a helyén, beosztás nélkül ment kezdetben a robot, s bizony előfordult, hogy egyeseknek nagyon kijutott. Egyházunk idős, beteges gondnoka is alig ért éjfél előtt haza ökreivel a debreceni robotból, már hajnalban újból hajtották 10 napos robotra a Tiszához, Polgárra. (A község nő lakossága is a katonaság itt tartózkodása idején súlyos megpróbáltatásoknak volt kitéve.)

Október 10. – november 3-ig községünk vezetőség nélkül volt. A bizonytalan ál-

lapotok miatt rend és munka nem volt. De nem volt kenyér sem sok családnál, mert a malom részben leszerelve tulajdonos nélkül maradt, tulajdonosa jóval előbb elmenekült. November 3-án lelkipásztor dobszó útján összehívott lakossággal a község élére ideiglenes vezetőséget választatott, s e vezetőség a község megbízásából megindíttatta a malmot, s gondoskodott a legszükségesebbekről (polgári őrség, mezei munka, betakarítás megindítása, stb.). Ez az ideiglenes vezetőség vezette a község életét a közigazgatás megindulásáig, az elöljáróság helyreál ásáig.

Nehéz volt, nehéz most is, s bizonyára nehéz lesz még tovább is. De hála Istenünknek, hogy adott és ad erőt. Kérjük, hogy tegyen továbbra is erősekké a terhek elhordozására.

Mennyiben sikerült az egyházközségünkben a normális ál apotokat helyreállítani, a tisztviselőket munkába állítani:

Október 10. és november 4. közötti időben – a hadi helyzet a bizonytalan ál apotok miatt – istentiszteletet nem tartottunk. Ez idő alatt nem is harangoztunk.

November 4-én a megválasztott ideiglenes községi vezetőséggel dobszóval közhír-

ré tétette lelkipásztor, hogy november 5-én vasárnap harangozás istentiszteletre hívja a híveket, a templom megrongált ál apota miatt az új iskolába. November 5-óta minden vasárnap délelőtt és délután rendes istentiszteletet tartunk az új iskolában. Bűnbánati heteken hétköznapokon is. November 19-én újbori úrvacsora osztást tartottunk.

November 5-én presbyteri gyűlést tartottunk, mely elhatározta, hogy az iskolai taní-

tást is megkezdjük, mihelyt a községi ideiglenes vezetőségtől ígért fűtőanyagot kapjuk és elhatározta, hogy az egyházi épületek megrongált tetőit a lehetőségekhez mérten rendbe hozatjuk, kijavíttatjuk, hogy a télvíz bennük még nagyobb kárt ne tegyen.

– 291 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

A harctéri ál apotok miatt 1944. szeptember 25-óta szünetelt tanítást a fűtőanyag érkezése után azonnal, november 14-én, megkezdettük s iskoláinkban a tanítás azóta ál andóan folyik is. November 14-én az itthon lévő tanerő, Erdélyi László, a lelkipásztor és a községünkben akkor ideiglenesen itt tartózkodó Farkas Sándor vekerdi ál ami iskolaigazgató tanító kezdette meg a tanítást. Tanhelyiségről akként gondoskodtunk, hogy két tanterem ablakait a többiéből nagyjából kiegészítettük, e két tanteremben tanított a két tanító, lelkipásztor pedig lakásának egyik szobáját engedte át, s rendezte be tanteremnek, s ott tanítja az V-VI. osztályokat.

Farkas Sándor, volt vekerdi ál ami igazgató tanítót 1944. december 1-vel a nagyvá-

radi tanfelügyelőséghez rendelték be, így ő december 1-vel iskolánktól eltávozott.

December 1-re azonban dr. Hováth Károlyné tanítónőnk Debrecenből hazaérke-

zett, a Farkas Sándor ál ami igazgató tanítótól ő vette át a tanítást.

Dr. Horváth Károlyné tanítónőnk férjét Biharkeresztesre főszolgabíróvá nevezték

közben ki, azért tanítónőnk december közepétől szabadságot kért.

December 17-én azonban özv. Könyves Kálmánné tanítónőnk is haza érkezett Deb-

recenből, s dr. Horváth Károlyné osztályait ő vette át.

Így most lelkipásztor, Erdélyi László és özv. Könyves Kálmánné tanít iskoláinkban.

Mivel tanköteleseinknek ruha és lábbeli hiány miatt csak mintegy 40 %-a jár ez idő

szerint iskolába, egyelőre e három tanerővel mondhatni rendesen folyik az iskolai munkánk.Az egyházi épületek megrongált tetőit – a torony kivételével – december 9-22. kö-

zötti időben 4 mester és 7 kisegítő munkás által rendbe hozattuk. Pénzünk nem lévén: az 1.000 pengő körüli munkadíjat (községtől és helyettes gondnoktól kapott) kölcsönből fizettük és fizetjük, a szükséges faanyagot és mintegy 3 és fél ezer darab cserepet az egyházunk több tagjától kértük kölcsön.

A torony falazatának és tetejének megjavítását pénzhiány, építési anyaghiány (torony tetjéhez fémlemezre lenne szükség), s főként a téli időjárás miatt most nem tudtuk és tudjuk megvalósítani. Nagyon szeretnénk templomunk és iskoláink ablakait is rendbe hozni, de pénz és üveghiány miatt még ezzel is várnunk kel . De hisszük, Isten megadja ezekre is majd a lehetőséget.

A távollévő Vékony Sándor igazgató tanítónk s kántorunk, és a szabadságon lévő dr.

Hováth Károlyné tanítónőnk kivételével az egyház tisztviselői tehát helyükön vannak, s végzik munkájukat.

Az egyházközség pénzhiány miatt ugyan egyelőre tisztviselőinek pénzfizetését nem tudja fizetni, illetve (az ál amtól kapott részét) előlegezni (az ál amtól kapott rész: 2 tanerő havi mintegy 750 pengő, lelkipásztor havi 440 pengő családi és korpótlék), de tisztviselők teljes megértéssel vannak a mai helyzetben az egyház iránt.

A mai helyzethez mérten az egyházközség élete, ál apota – a fentiek szerint – nor-málisnak mondható.

Érezzük, hogy nagy és igaz tanítása Istennek számunkra az esztári gyülekezet 1944.

évi november 19-i lectiója és textusa: I. Tim. 6:21.

Fil. 4 11 b-13. „Valóban nagy nyereség az Isten félelem, megelégedéssel… mert én meg-

– 292 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

tanultam, hogy azokban, amelyekben vagyok, megelégedett legyek… Mindenre van erőm a Krisztusban, aki engem megerősít.”

E jelentést az esztári református egyházközség presbytériuma 1944. évi december

24-én tartott gyűlésében tárgyalta s 2./1944. számú határozataként Főtiszteletű Püspök Úr rendeletére egy példányban egyházkerületi, egy példányban egyházmegyei levéltár részére megküldi, egy példányát pedig az egyházközség levéltárában elhelyezi. Ameny-nyiben az egyházi és iskolai levéltári és iratanyag rendezése során, valamint az egyházi és iskolai megejtendő leltározás alkalmával az itt felsoroltakon kívül lényeges hiány és kár ál apíthatnék meg, úgy ezt pótló jelentésben e jelentéshez annak idején csatolni fogja.

Esztár, 1944. december 24.

Papp Imre

gondnok

Bede Gyula

lelkipásztor

Erdélyi László

helyettes egyházi jegyző

Gáborján

A szovjet katonaság átvonulása községünkben október 10.-október 27-ig tartott. Ezen idő

alatt, bár harctérré nem vált községünk, amiért Istennek legyen hála, mégis sok megpró-

báltatáson mentünk keresztül. A gyülekezet őrállói lelkipásztor, presbiterek kivétel nélkül helyén maradtak. A tanítók közül Hajdu Klára tanítónő október 8-án autóval lakását elhagyta. Juhász Sándor tanító március 1-től katonai szolgálatot teljesít. Molnár Antal 1944.

július 21-én választott kántortanító a 18-42 évig bevonultakkal együtt munkaszolgálatot teljesített. 1944. szeptember 15-től.

A gyülekezet tagjai közül emberveszteség nem történt, csupán egy család nem bírván idegekkel a súlyos helyzetet, öngyilkosságot követett el. Az édesapa borotvával elvágta felesége és kétéves kislánya nyakát, s végül az önmagáét is.

A megszál ás ideje alatt a lakosság nagy része pincékben és más helyeken bujdokolt.

A megszálló csapat utasítására nagyarányú sütés-főzés volt. Történtek nagyon fájdalmas és szomorú dolgok is a családok életében.

A lelkipásztori lakás a fent jelzett idő alatt teljes egészében a katonaság rendelkezésére állott. A lelkipásztor a családjával együtt, valamint október 9-én este éppen a paróchiára érkezett Biharugrai menekültekkel együtt (Pincési Sándor kovácsmester és Beliuszki Pál földműves családok). Összesen tehát 13-án, egy hétig a parókia pincéjében éjjel és nappal, másik héten az egyház magtára mellett levő kis szűk szobában voltak.

– 293 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

A lelkészi hivatalban az iratanyagban számottevő károsodás nem történt. Ceruzát, tol-lat, tisztapapírokat mind elvitték. Könyvtárak sértetlenül maradtak, az iratokat csak össze dúrták.

Az asztali szerelvények, klenódiumok épségben megmaradtak. Az úrasztali terítők

négy darab kivételével elvitettek. Egy 1860-ból származó kenyérvágó nagy kést eltörtek, mert a perselyeket ezzel feszítették fel. A perselyeket feltörés után a benne lévő pénzzel együtt elvitték a román katonák. A pénztárszekrényt is feltörték, nyugtákat összehányták, pénzt azonban nem vittek el, mivel üres volt a kassza.

Templomunk és tornyunk épségben megmaradt. Az orgonát teljesen szétbontották,

sípokat összetörték és széthányták, tehát használni nem lehet.

Szép és értékes szószék és úrasztal terítők teljesen elvesztek. Az úrasztala alatt lévő

dobogót feltüzelték, a korlátot helyéből elmozdították és az úrasztalát, padokat megrongálták. A mennyezetben lövések látszanak.

Az iskola épületei is épségben maradtak. Molnár Antal kántortanító lakása, valamint a Hajdu Klára lakása bútorzatuktól teljesen ki lettek fosztva. A Juhász Sándor tanító lakása, mivel a családja itthon volt, épségben megmaradt.

Molnár Antal kántortanító iskolájából a tanterem dobogóját, szekrényt, táblát, asztalt, továbbá a magtár hombárját feltüzelték, valamint az ugyanebben az épületben elhelyezett ifjúsági könyvtárat, iskolai anyakönyvet teljesen tönkretették. Végül az összes egyházi épü-

letekhez tartozó kerítésekben, élőfákban tetemes károsodás van.

Általában az egész lakosság anyagiakban és lelkiekben igen sokat szenvedett.

Október 10-27. mindenféle egyházi munka szünetelt.

Október 27-én az orosz parancsnokság egybehívatta a faluvezetőségét, és rendelke-zést adott, hogy az iskolákat azonnal meg kell nyitni, és az istentiszteleteket gyakorolni.

Ennek értelmében október 27. – kezdve az egyház és iskolák élete aránylag normális útra terelődött.

November 5-én megtettük az újkori úrvacsora osztást, és az iskolák vezetése a következőképen indult meg.

Az I-II-III. osztályt azonnal Oláh Gyula a líceum II. évét végzett növendék, gáborjáni lakos.A IV-V-VI. osztályt Könyves Tóth Albert gáborjáni lelkipásztor vezette.

Megjegyezzük, hogy iskoláinkban a tanítás kezdete szeptember 1-jén beíratásokkal és istentisztelettel szabályszerűen megkezdődött, de szeptember 4. – október 27-ig szabályszerű, azaz rendszeres tanítás nem volt az ál andó légiveszély és katonai megszál ások miatt. Csak rendszertelenül a tanítás folyt.

Könyves Tóth Albert lelkipásztor az V-VI. osztályos növendékek vezetését 1945. ja-nuár 1-jén hazajött Molnár Antal kántortanítónak adta át. A III-IV. osztályt Oláh Gyula a líceum II. osztályát végzett növendék, az I-II. osztályt Szabó Imréné szül. Tóth Gizel a okleveles tanítónő tanítja, amit a presbitérium hagyott jóvá.

Iskoláinkat a község hatósága támogatta. A gyermekek általában eljárnak iskolába egy néhány kivételével, akik a ruhátlanság és lábbeli hiány miatt mulasztanak.

– 294 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

A jelenlegi községi-hatóság déli étkezési alkalmat is létesített a szegényebb sorsú gyermekek részére, amelyre egy páran járnak.

Az egyházközség a tisztviselői és tanítói javadalmakat teljesíteni tudja az 1944. évtől.

Egy tájékoztató előadás után ugyanis az egyházi adó befizetése is megindult.

Sajnálatos jelenség volt, hogy az új községi hatóság kijelentette, hogy az ál am azonnal átvette az iskolákat és az egyházi ingatlanokat (földjavadalmakat) ebben az irányban kezdte osztogatni, de csak beszéd tárgyában. A legutóbbi körlevél alapján azonban tisztázódott ez a kérdés.

Val ásos estélyeink, házi istentiszteleteink a lehetőséghez képest rendszeresen folynak, és nagy látogatottságnak örvendenek.

Az új községi hatóság intézkedése folytán Hajdu Klára tanítónő lakásában az egyik községi tolmács költöztetett fel.

A Molnár Antal kántortanító lakásába szintén az új községi hatóság intézkedésére Oláh Gyula líceumi növendék a szüleivel együtt beköltözött, és ezek mindkét lakásban még mindig ott laknak.

Mindezért Istené legyen a dicsőség!

Mély tisztelettel és őszinte szeretettel

Gáborján, 1945. január 24.

Könyves Tóth Albert

lelkipásztor

Hajdúbagos

A hajdúbagosi református egyházközséget ért mindennemű károkról a következőket jelentem:

Emberáldozatban; meghalt a hadiesemények következtében 6 férfi, 2 nő, összesen 8 személy.

Épületkárban; tűz égte meg a templomot annyira, hogy a négy csupasz falon kívül

semmi nem maradt belőle, a torony is tüzérségi tűz áldozata lett annyira, hogy a meglévő

félmagassága is nagyon meg van rongálódva, hadicélra igénybe vették az egyházközségnek két harangját, a meglévő harmadik meg megrepedt, két tanítói lakás tüzérségi tűz kö-

vetkeztében annyira megrongálódott, hogy csak részben is alig lakható, két melléképület megrongálódott, a paróchia és két tanterem ablakai teljesen összetörtek. Kisebb fedélzeti károk is vannak.

Klenódiumokban; eltűnt 1 darab ezüst úrasztali pohár, egy ezüst kancsó, egy ezüst keresztelőtál, 3 darab úrasztali bársonyterítő, 7 darab kisebb úrasztali terítő úrvacsoraosztáshoz való, bársony katedra terítő. Mindezekből semmit sem sikerült visszaszerezni.

– 295 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Levéltár: elégették az 1870-1890-ig szóló születési, házassági és halotti anyakönyvet. Elvesztek az anyagi ügyek vitelére vonatkozó összes pénztári könyvek, naplók, magtári főkönyv és iratok. Elvesztek a díjlevelek, biztosítási könyvek, adóssági kötvények és a parochiális könyvtár egy része.

Egyházi tisztviselők sorsa, a lelkipásztor szeptember végén tábori lelkészi szolgálatra vonult be. Felesége Dunántúlra menekült. Mindez ideig még egyikük sem tért haza. Két tanító katonai szolgálatot teljesített. Egyike azoknak ez év januárjában hazatérve azóta el átja tisztét, míg a másik mindez ideig nem adott életjelet magáról. Három tanerő szerencsésen átvészelte a megpróbáltatásokat szolgálati helyén, kiknek egyike, Makláry Pap Ernő 1944. november 18-tól el átta az igehirdetési teendőket 1945. január 25-ig, mikor is helyettes lelkész neveztetett ki a gyülekezetekbe.

Azóta az egyházi élet valamennyire normális mederbe terelődött. A meglévő harangot haranglábra helyeztük. Az istentiszteleteket a baptista imaházban tartjuk, aminek kis befogadó képessége miatt kevés az istentiszteleteket látogatók száma. Fájdalmas dolog, hogy a gyülekezet nagy részében minimális az egyházi terhek viselése iránti készség, ami talán azzal lenne indokolható részben, hogy a gyülekezet életében régóta csaknem ismeretlen fogalom az adakozás.

Jelentésem azért ilyen hézagos, mert alapjául későbbi tájékoztatás szolgált. Ennek ellenére jelentésem szíves tudomásul vételét kérve maradok kiváló tisztelettel.

Hajdúbagos, 1945. július 10.

Barabás Mihály

helyettes lelkész

Hajdúsámson

4300/1944. számú megsürgetett körlevélre tisztelettel jelentem, hogy az oroszok által Hajdúsámson megszál ása 1944. október 18-án volt. A csapatok tömeges itten tartózkodása cirka 3 hétig tartott. Mindjárt az első napokban összerombolták a templomban az orgonánkat, s teljesen használhatatlanná tették, amelyet azonban a hívek áldozatkészségéből Isten segítségével rendbe hozattuk és 1946. február 10-óta ismét használatban van. Ugyancsak elvitték a templomból az összes úrasztali terítőket (16 darabot, úrvacsorai kancsókat és a poharakat, keresztelő medencét), sámsonkerti és martinkai úrvacsorai poharakat és terítőket, a lelkészi egész lakást, az irodát a gyülekezeti otthont berendezték kórháznak, a gyülekezeti otthon s iroda összeg berendezését felégették, a több évszázados irattárat az utca sarába hordták, az irattár teljesen elpusztult, az anyakönyvek megmaradtak, mert a Wertheim szekrényt nem tudták feltörni. 2 lelkész palástját széjjel tépték, bár lakásomból elűztek, feleségemmel együtt a gyülekezetben maradtam s csak 2 vasárnap nem volt istentisztelet, azután az istentiszteletet megtartottam, s azok egész évben nem akadályozták.

Áldozatok is kerültek. Községünk főbíróját F. Szabó Istvánt, aki 25 éven át presbiter is volt

– 296 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

agyonlőtték, mintegy 10-12 hittestvérünket, akik otthonukat, testvérüket vagy feleségüket igyekeztek az ő barbarizmusoktól megmenteni, szintén lelőtték vagy meggyilkolták.

Az egyház 98 kataszteri hold földje s a lelkész 42 kataszteri hold földje kezünkben maradt. Az egyház a községi pénztártól megkapja az egyenes adók 10 %-át s önkéntes adományokból tartja el magát.

A tanyai istentiszteletek, házi istentiszteletek is meg vannak tartva.

A hajdúsámsoni orgona 1945. november hónapi megcsináltatási értéke. 3.000.000

pengő

16 darab úrasztali abrosz. 4.000 pengő

Kancsók és kelyhek. 1500 pengő

Keresztelő medence. 500 pengő

Sámsonikerti úrvacsorai kelyhek. 500 pengő

Martinkai úrvacsorai kelyhek és úrasztali terítők. 1000 pengő

Parókiális könyvtár és szekrény. 1000 pengő

Gyülekezeti otthon berendezése. 3000 pengő

Sámsonikerti iskolai berendezés. 10.000 pengő

Martinkai iskolai berendezés. 10.000 pengő

Sámsonikerti tanítói lakás. 6.000 pengő

Belsőségi tanítói lakások. 60.000 pengő

97.500 pengő, azaz kilencvenhétezer ötszáz pengő mind 1938. értékben és három mil-

lió pengő 1945. november értékben.

Hajdúsámson, 1946. március 18.

Kiss János

református lelkipásztor

Hencida

Jegyzőkönyv, amelyik felvétetett Hencidán 1945. január 15-én 1-kor Karakas András igazgató kántortanító iskola-termében a presbitériummal tartott tanácskozásáról.

Jelen voltak alulírottak:

Könyves Tóth Albert gáborjáni lelkipásztor ismertette a jelenlévőkkel. Főtiszteletű

Püspök Úr két legutóbbi körlevelét, amelyeknek tartalmát a jelenlévők nagy megnyugvással tudomásul és alkalmazkodásul vették. Amint a jelenlévő lelkipásztor megál apította, Hencidán a gyülekezet az anyaszentegyház ügyét a szívén hordozza, és nép-iskolát az egyházhoz tartozó intézményeknek tartja.

A rendkívüli átmeneti idők alatt a község támogatja az egyházat. Egyetlen eltérő eset, hogy az I-II. osztályos tanulókat izraelita val ású tanító tanítja, aki egyébként végzett taní-

tó, és a község hatóság által lett alkalmazva.

– 297 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Jelenlévő presbiteri tagok és a két őrhelyén maradt tanító azzal a tiszteletteljes kéréssel fordulnak a Főtiszteletű Püspök Úrhoz, hogy a hencidai lelkipásztori szolgálat el átásáról a lehetőséghez képest szükségszerűleg intézkedni méltóztassék.

A helyzet a következő. Csontos Jenő hencidai lelkipásztor október 10. előtti időben családjával együtt eltávozott gyülekezetünkből. A szovjet katonaság elvonulása után kb. október 22. kezdve az istentiszteleti szolgálatokat vasárnap és temetések alkalmával Csarkó János tanító látja el. Karácsonykor az úrvacsorát Könyves Tóth Albert gáborjáni gyülekezet lelkipásztora szolgáltatta ki. Kívánt esetben temetést és keresztelést is ő végzett.

Az iskolák, miután két tanító őrhelyén maradt, a lehetőséghez képest működnek.

Kívánatos volna, hogy az anyaszentegyház ügyeinek intézésére lelkipásztor ál jon rendelkezésünkre.

Miután Csontos Jenő lelkipásztorunk mindez ideig nem tért vissza szolgálati helyére, és életjelt sem adott magáról, a monostorpályi esperesi hivatalról szintén nem tudunk semmit, így Főtiszteletű Püspöki úr szükségszerű intézkedését kénytelenek vagyunk igénybe venni.

Hencida, 1945. január 15.

Könyves Tóth Albert

gáborjáni református lelkész

Hosszúpályi

A hadi események egyházunkat is nagyon megpróbálták. 1944. október 16-19-ig nagy arcok színtere volt Hosszúpályi. A hadműveletek úgy a község lakosságában, mint az épü-

letekben károkat okoztak. Közelebbről egyházunk híveiben és épületeiben a következő

károk keletkeztek: A harcok alatt 21 személy vesztette életét. Akiket egy kivételével egyhá-

zi szertartással temettünk el. Megrongálódott súlyosan templomunk is. 22 ágyúlövés ta-lálta el, a torony különösen sokat szenvedett, egy harangot kilőttek, s a harangláb is majdnem használhatatlanná lett. A templom ablakait a légnyomás kivitte. A templom ablakait közadakozásból rendbe hozattuk, s a templom belsejét is használható ál apotba helyeztük.

A kár 20.000 pengő. A lelkészlakot is sok találat érte, a kár 500 pengő. Az iskolák és tanítói lakások is szenvedtek kisebb-nagyobb károkat, a kár értéke: 2000 pengő. Az úrasztalai felszerelések közül 17 darab terítő és ruha elveszett, a katedra s első padok bársonyterítői s az egyház egy régi palástja szintén. A kár itt 2500 pengő.

Az orosz megszál ás időpontjában a lelkipásztor és a tanítók kettő kivételével helyü-

kön maradtak. Az egyik tanító a fronton katonai szolgálatot teljesített, (Konc Bertalan), a másik Dávid Judit már előzőleg Debrecenben tartózkodó rokonaihoz távozott el.

Október 22-én már istentiszteletet tartottunk, s azóta zavartalanul folyik mindenféle egyházi munka.

Az iskolákat december 1-jén megnyitottuk.

– 298 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Az egyház iratait semmiféle károsodás nem érte. Csupán a gondnoki napló tűnt el a gondnok lakásáról.

Az egyházi tisztviselői karban a lelkipásztort érte a legnagyobb károsodás. Dacára, hogy nem menekült el, lakását teljesen kifosztották, s egész családjának ruha és ágynemű-

jét elvittek. Ezek a dolgok pótolhatatlanok.

Bízó hittel nézünk mégis a jövő felé, s erős a meggyőződésünk, hogy egyházunkat és mindnyájunkat ért károsodásokat kiheverjük, s tovább folyhatik az áldott egyházi munka.

Hosszúpályi, 1945. december 28.

Nagy Márton

református lelkipásztor

Józsa

Templomunkban az orgonát leszerelték, sípjait leszedték és összetörték, összes terítéket, így az úrvacsora osztáshoz tartozó terítéseket is, összesen 18 darabot, 2 darab boros kancsót, templomi persely 10 pengővel, a templomi székek közül 15 szál foszni deszkát elvittek, a templom 4 ajtajának zárjait részben megrongálták vagy leszerelték. A templomunk 9 ablakjának 40 ablak karikája légnyomás következtében betört. Ez utóbbit már rendbe hozattuk.

I. Iskoláink 4 tanterme elképzelhetetlen módon van megrongálva, az ellenség az iskolák padjait több alkalommal kidobálták, nagy részét összetörték és feltüzelték, az iskolákba több alkalommal lovakat kötöttek be. Az iskolák kályháit összetörték és kidobálták, a kály-hák csöveit megsemmisítették. Az összes ajtók zárjait leszerelték az ajtókat megrongálták.

Az iskolák felszereléseit teljesen megsemmisítették, az iskolák ablakai üveg tábláit betör-ték, több ablak szárnyát összetörték és megsemmisítették. Ezeknek következtében a négy tanteremből nagy nehezen kettő tantermet szereltünk fel, melyekben a tanítás jelenleg folyik. Iskoláink a legsiralmasabb képet nyújtja a nézőnek.

II. Az elmenekült lelkész Úr és tanító Urak természetbeni lakások teljesen kifosztva lakhatatlan ál apotban vannak hagyva. A lelkész Úr lakásában az ellenség egy szoba sarká-

ban téglából tűzhelyet épített, arra egy bádog hordót tett és abban vizet melegített, a szobát fürdőnek alakíttatta át, és így használták fürdőnek, azután a pádimentumot feltépték és a fürdővizet így eresztették le. A szobák ablakjait összetörték, az ajtók zárjait megrongálták és letépték. A lakások lakhatatlanok és a legsiralmasabb képet nyújtják.

III. Az elmenekült tanító Urak természetbeni lakásuk ugyan ilyen módon vannak feldúlva, és kifosztva.

– 299 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Józsa II. református egyházunk kárai:

A templomunkat említésre méltó kár nem érte. A három tantermű iskolánk ugyan

úgy rongálódtak meg, mint a Józsa I. és II. pont alatt jelentettek. Az elmenekült tanító Urak lakása is lakhatatlan ál apotban van hagyva, mint a III. pont alatt jelentettek.

Tisztelettel jelentem, hogy a vonatkozó rendelet folyó hó 4-én érkezett ide.

Józsa, 1945. január 10.

Némethy István

kurátor

Kaba

Kabára 1944. október 8-ra virradó éjjel orosz előcsapatok érkeztek váratlanul, és a kis német csapattal fegyver- és géppuskaharcot vívtak, melynek számos magyar férfi és nő

áldozata is lett. Október 9-én hajnaltól kezdve másfél napon át nagy orosz sereg vonult be Kabára. Utcai harcok voltak, tüzek keletkeztek. A megszálló orosz sereg nagy része október 11-én és 12-én Kabáról a szomszédos községekbe és kertekbe vonult. Október 13-án hirtelen egy német hadosztály szál ta meg Kabát, mire mindenféle fegyver és irtó-

zatos ágyúharc keletkezett, és bent a községben négy és fél napig éjjel-nappal szakadatlanul folyt. Dr. Papp Géza lelkipásztor családjával ezalatt a paróchián volt, ahol német parancsnokság helyezkedett el zsúfolásig megtöltve a mellékhelyiségeket is. A templomot, tornyot, paróchiát számos ágyúlövés érte. A paróchia tetőzete és mennyezete beomlott, a falak meghasadoztak, s bent a szobákban sok volt már a halott és sebesült, a templomban, toronyban, a paróchia udvarán és pincéjében folyt a kézitusa. Erre Dr. Papp Géza lelkipásztor családjával október 16-án későn este utcai harcok közt a szomszéd utca egyik pincéjébe menekült. A lelkipásztor családjának mindene elpusztult a paróchián. Áldozatul esett a Dr. Papp Géza lelkipásztor több mint háromezer kötetet kitevő idegennyelvű érté-

kes magán könyvtára nagy része is. Az egyházi anyakönyvek, levéltár, irattár biztonságba helyezéséről szerencsére Dr. Papp Géza lelkipásztor felhívására már előbb intézkedés tör-tént. Nagy a pusztulás az iskolai épületekben, tanítói lakásokban is úgy, hogy Dede Kál-mán igazgató, Nagy Miklós és Pósalaky László tanítók, továbbá Gondáné Csatáry Ilona, Kovács Tiborné, Veress Irén, Kovács Gabriel a tanítónők, Pataki Józsefné tanítóné, vitéz Nagy Lajos gondnok, Bálint László egyházfi, Dede János és Budai Gábor harangozók családjaikkal együtt sokat szenvedtek az iszonyú utcai harcok alatt. A Kabán maradt egyházi tisztviselők Isten csodálatos kegyelméből mind életben maradtak. A harcoknak 38 férfi és 18 nő áldozata lett, beleértve a gyermekeket is, de nem számítva bele az 1944. augusztus 28-i repülőbombázás áldozatául esett 8 nő halottat. Kaba község romokban hever. A köz-ségtől 3 km. távolságra lévő lelkipásztori javadalmi tanyán is rettentő harc folyt. A nyári termények, még a melléktermények is (szalma, törek, pelyva) elégtek, s a szántóföldön termett 30 hold kukorica, 6 hold napraforgó és 5 hold cukorrépa, melyek Dr. Papp Géza

– 300 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

1945. október 1-ig való lelkipásztori javadalmát képezték volna, teljesen elpusztultak a tankoktól letaposva, fegyverektől, harcoktól összetiporva. Ez a föld úgy le van taposva, lö-

vészárkokkal tele ásva, harcikocsikkal, repülődarabokkal, robbanóanyagokkal teleszórva, hogy a 67 hold lelkipásztori javadalmi földből a községi elöljáróság igénybevételével sem sikerült eddig egy talpalatnyi földet sem felszántani, sem bevetni.

1944. október 18-óta orosz megszálló katonák vannak Kabán. Ál andó parancsnokság nincs, nemzetőrök nincsenek.

Részben 1944. október 7-én, részben már azelőtt elhagyták szolgálati helyüket, és azóta sem tértek vissza: Fehér László missziói lelkész, Tóth Lajos kántor-tanító, Kor-

éh Endréné, Balogh Dezsőné, Simon Anna, Veress Magdolna tanítónők. Pataki József 1944. február 1-óta katonai szolgálatot teljesít, illetve most már orosz fogságban van.

Kovács Gabriel a tanítónő 1944. november végéig Kabán volt, s akkor édesanyjához Debrecenbe költözött. Farkas Bulcsuné Nagy Irén váncsodi református tanítónő (református val ású), aki Kabán tartózkodik, 1944. december 1-óta a kabai református népiskolánál teljesít szolgálatot.

A református népiskolai tanítás 1944. december 1-én megkezdődött 4 tanteremben,

felváltva és azóta ál andóan folyik.

Dr. Papp Géza lelkipásztor a megszálló orosz csapatok bevonulása (október 8., 9., 10.) után október 11-12-én, aztán az október 13-18-ig négy és fél napon át tartó nagy csata után október 23., 24., 25., 27., 29., 30., november 2-án tartott temetési-szertartásokat a gyászházaknál és a temetőkben is. November 7-től kezdve pedig hétköznapi és vasárnapi istentiszteleteket a templomban. November 26-tól kezdve a presbitérium egyhangú hatá-

rozata alapján, mivel a szakértők véleménye szerint a torony összeomlásától lehet tartani, a vasárnapi istentiszteleteket az egyház tulajdonát képező Kultúrház nagytermében, a hét-köznapi istentiszteleteket, esketéseket és kereszteléseket a lelkészi hivatalban tartja. A ka-rácsonyi ünnepi istentiszteleteket és úrvacsoraosztást is a Kultúrházban végezte nevezett lelkipásztor népes, a nagytermet zsúfolásig megtöltő gyülekezet számára.

A gyermekeknek a konfirmációra való előkészítését, gazdasági iskolai, valamint az iparostanonciskolai tanulók val ásoktatását, az Aggmenház lelki gondozását és felügyeletét, betegek látogatását, a hadbavonultak családtagjai gondozását, házi istentiszteletek tartását, az egyházi egyesületek (Keresztyén Ifjúsági Egyesület, Cserkészfiúk Egyesülete, Középiskolai fiuk Bibliaköre, Nőegylet, Első Leányegyesület, Második Leányegyesület, Középiskolai Lányok Bibliaköre) vezetését Dr. Papp Géza lelkipásztor végzi, az utóbbi négy egyesület vezetését és a házi istentiszteleteket felesége és leánya segítségével. A va-sárnapi iskolai Egyesület tagjai a református tantestületen kívül Dr. Papp Gézáné és Papp Irma Judit, elnöke Dr. Papp Géza lelkipásztor, aki a Vasárnapi Iskola Egyesület tagjai elő-

készítését is el átja, a népiskolai és középiskolai tanulók részre külön istentiszteletet tart.

Károk:

A paróchia épületét számos ágyúlövés érte, cseréppel fedett teteje több helyen beszakadt, a szobák padlásai leszakadtak, a falak megrongálódtak és összehasadoztak, az ablakok összezúzódtak. A szobákban levő holmik elpusztultak. Ez lett a sorsa többé-ke-

– 301 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

vésbé valamennyi egyházi épületnek, tanítói lakásnak, iskoláknak és melléképületeknek.

A következő kárösszegeket részben szakértők meghallgatása után, részben 1944. évi árjegyzékek alapján ál apítottuk meg.

A károk összegszerűleg:

Templom, torony:

A torony teteje, falai 300.000 pengő

A templom teteje, falai 200.000 pengő

A templom berendezése 10.000 pengő

Orgona 20.000 pengő

Paróchia, egyházi épületek 51.980 pengő

Kultúrház 118.500 pengő

Tantermek 69.149 pengő

Összes kár: 769.629 pengő

Az egyház úrvacsorai kelyheit Dr. Papp Géza lelkipásztor családja mentette meg.

Eddig a paróchia elpusztult tetőzete helyett az egész épületet újból cseréptetővel látták el, négy tantermet annyira rendbe hoztak, hogy a tanítást meg lehetett benne kezdeni.

A kárjegyzéket ide mellékelve csatoljuk.

Kaba, 1945. január 28.

Dede Kálmán

presbiteri jegyző

vitéz Nagy Lajos

egyházi gondnok

Dr. Papp Géza

lelkipásztor

Torony, templom:

A torony falait számos, különböző űrméretű ágyúlövés érte. Tetejét ágyúlövések ösz-szezúzták. Kár előzetes becslés szerint: 500.000 pengő.

A templom épületét is különböző ágyúlövések érték. A falak megrepedtek, bolthajtá-

sos mennyezet meglazult. Cseréppel fedett tető több helyen beszakadt. Kár előzetes becslés szerint: 300.000 pengő.

A templom belsejében tizennyolc változatos orgona játékasztala és sípszekrénye használhatatlan. Átvételi szerkezet, fújtatószerkezet megsemmisült. Sípok nagy része használhatatlan, nagy része hiányzik. Kár előzetes becslése szerint: 60.000 pengő.

Templomi ülőpad 48 darab, szószék terítő szőnyeg 1 darab, úrasztali bársonyterítők

– 302 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

24 darab, Úrasztali abroszok 4 darab, Úrasztali kivarrott kendők 4 darab. Kár összege elő-

zetes becslés szerint: 150.000 pengő.

Paróchia és egyházi épületek: Az egyházi épületeket számos találat érte, de fő-

képpen a tetőzetet súlyosan megrongálta. Az épületeken belüli felszerelés is nagy károkat szenvedett. A kár részletezése:

Két melléképület 25.000 pengő

Három iskolai WC. 15.000 pengő

Tízezer cserép 12.000 pengő

Háromszázhetvenöt méter kerítés 50.000 pengő

Kétszáznyolcvanhat lapméter ablaküveg 80.000 pengő

Ablakszárny 68 darab 4.000 pengő

Ajtó 23 darab 23.000 pengő

Húsz darab szék 4.000 pengő

Asztal 5 darab 5.000 pengő

Kalor kályha 16 darab 50.000 pengő

Két mosdó-asztal és két mosdó-tál 1.000 pengő

Segédlelkészi lakáshoz ágyneműk 28.000 pengő

Nagy-kapu 10 darab 15.000 pengő

Légvédelmi célokra beszerzett anyag: gázálarc 11 darab, kis- és nagy mentőláda gyógy-szerrel 2 darab, víztartály 100 1iteres 14 darab, 50 1iteres 6 darab, veder 25 darab, vaslapát 24 darab, szikracsapó 24 darab, vederfecskendő vederrel 3 darab, ürszék 1 darab, csákány 6

darab, feszítővasrúd 3 darab, fejsze 6 darab, hordágy 1darab, gumikesztyű 1 pár, gázvédelmi-öltöny 1 darab, minimax fecskendő 2 darab 15.000 pengő.

Kultúrház: Egyházunk tulajdonát képező Kultúrház egy nagytermet (beépített felszerelt színpaddal, két készlet hangosfilm vetítő berendezéssel) négy berendezett tantermet, és egy négy szobás tanítói lakást foglal magába. Ez az épület találatoktól keveset szenvedett, de felszerelése, kivéve a nagyterem ülőszékeit, elveszett és megsemmisült.

Hiányzó felszerelések a következők: 1 darab kereszthúros zongora, 1 darab harmóni-um, 1 darab nikkel zongora lámpa, 6 darab karos lámpa, 6 darab folyosói függő lámpa, 4

darab kijárat feletti lámpa, 28 darab karosszék, 1 darab rádió és hangszóró, 5 darab ablakro-ló, 5 darab ablakvédő vörös pokróc, 1 darab zongoraterítő posztó. 56.000 pengő.

Színpad: Hangosan beszélő készülék, mozivászon kötélzettel, bársony függöny 4x5

méter 1 darab, minimax fecskendő, kapcsoló-tábla a vil anyhoz, színpadi és öltözői függő-

lámpa 5 darab, kályha 2 darab, kétágú létra 1 darab, színpadi díszlet 3 sorozat szoba, erdő és kert díszlet 12 darab, falu részlet 3 darab 200.000 pengő.

Kultúrházi gépház: Hangosfilm vetítő berendezés két sorozat. Vetítőgép asztal lámpaházzal 1 darab, tűz viselő dob és tükörlámpa 2 darab, kapcsoló tábla 6 darab, átkap-csoló 5 darab, minimax tűzálló készülék 1 darab, vizes dézsa 1 darab, vizes veder 1 darab,

– 303 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Amper-mérő 1 darab, transzformátor 1 darab, toló ellenál ás 1 darab, elektromotor 2 darab, fényelzáró szerkezet 3 darab, áttekercselő készülék 2 darab, áttekercselő asztal 1 darab, fix tekercstartó 10 darab, szétszedhető tekercstartó 1 darab, laposfogó 1 darab, hegyes fogó 1 darab, harapó fogó 1 darab, vil ás kulcs 1 darab, franciakulcs 1 darab, vil anylámpa a gépházban és a rolnizóba 4 darab, izzó lámpa a gépbe 1 darab, vetítőgépen gépszíj 1 darab, ventilátor motor 1 darab, kézi olajozó 2 darab, tartalék motor 1 darab, 600.000 pengő.

Kultúrházi pénztár-szobában: Kályha, csővel 1 darab, pénztári asztal 1 darab, karos lóca 2 darab, karszék 1 darab, fali karlámpa 1 darab, két sor fogas falra erősítve, álló fogas 1 darab, szenes kanna 1darab, szenes lapát 1 darab, szélfogó 1 darab, 5.000 pengő.

Tornaterem: Torna-lóca (4 m-es) 4 darab, torna-zsámoly bőrfedőlappal 4 darab, ugró-mérce 2 pár, ugróléc tengernádból 4 darab, tornabot szekrény 1 darab, tornabot 50

darab, nagy bőrlabda 2 darab, kis bőrlabda 15 darab, ugrókötél vékony favéggel 23 darab, függeszkedőhöz vékony kötél 2 darab, fapuska ál vány negyven fokkal 1 darab, tornabot leányok részére 20 darab, fapuska 5 darab, rugó-labda 2 darab, kis labda 3 darab, súlydobó-

körte 3 darab, mászó pózna 4 darab, mászó kötél 4 darab, ugró kötél 3 darab, 30.000 pengő.

Tantermek: 242 négyzetméter ablak-üveg, 196 darab ablakszárny, 4 darab iskola ajtó, 126 darab iskolapad, 10 darab iskolatábla ál vánnyal, 10 darab pódium, 10 darab asztal, 10 darab szék, 8 darab mosdó ál vány és tál, 8 darab faliszekrény, 3 darab álló szekrény, 7 darab víztartály, 50 méter ruhafogas, térkép 10 darab, 47 darab természetrajzi szemléltető kép, 12 darab természetrajzi fali tábla, 14 darab Magyarország címer, 57 darab történelmi szemléltető kép, 12 darab zászló, 8 darab Kálvin kép, 18 darab természettani szemléltető kép, 5 darab számoló gép, 22 darab fali olvasó tábla, 2 darab fali óra. 254.500 pengő.

Összeg: 1.847.500 pengő.

Ezt a kárjegyzéket a kabai református egyház presbitériuma 1945. évi június 10-én tartott gyűlésén ál apította meg.

Kaba, 1945. június 10.

Nagy Miklós

egyházi jegyző

Nagy Lajos

egyházi gondnok

Dr. Papp Géza

lelkipásztor

– 304 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

A kabai református egyház, 1944. októberi megszál ás alkalmával történt kárainak összegszerű kimutatása.

Torony, templom:

A torony falait számos, különböző űrméretű ágyúlövés érte. Tetejét ágyúlövések ösz-szezúzták. Kár előzetes becslés szerint: 300.000 pengő.

A templom épületét is különböző ágyúlövések érték. A falak megrepedtek, bolthajtá-

sos mennyezet meglazult. Cseréppel fedett tető több helyen beszakadt. Kár előzetes becslés szerint: 200.000 pengő.

A templomi padok egyrésze, kb. egynegyed része hiányzik. A karzat több helyen meg-sérült, illetve leszakadt. Kár előzetes becslés szerint 10.000 pengő.

A 18 változatos orgona játékasztala, és sípszekrénye használhatatlan, átvételi szerkezet, fújtató szerkezet megsemmisült. Sípok nagyrésze használhatatlan, egyrésze hiányzik.

Kár előzetes becslés szerint 20.000 pengő.

Paróchia és egyházi épületek:

Az egyházi épületeket számos ágyúlövés érte, melyek a falakat, de főképpen a tetőzetet, részben mennyezetet súlyosan megrongálták.

Cserép 13.000 darab, ára: 0.20 2.600 pengő.

Kerítés 375 méter, ára: 40. 15.000 pengő.

Ablaküveg 286 négyzetméter, ára: 50. 13.300 pengő.

Ablakszárny 68 darab, ára: 30. 2.040 pengő.

Ajtó 23 darab, ára: 200. 4.600 pengő.

Szék 6 darab, ára: 40. 240 pengő.

Kályha 15 darab, ára: 300. 4.500 pengő.

Nagykapu 10 darab, ára: 500. 5.000 pengő.

Tetőpala 4.000 darab, ára: 0.50. 2.000 pengő

Melléképület 1 darab, 500 pengő.

Vaskapu 1 darab, 1.000 pengő.

WC. tanulóknak 2 darab, 1.200 pengő.

Kultúrház:

Egyházunk tulajdonát képező Kultúrház 1 nagy termet (beépített felszerelt színpaddal, 2 készlet hangosfilmvetítő berendezéssel) 4 berendezett tantermet és egy 3 szobás tanítói lakást foglal magában. Ez az épület szenvedett lövésektől a legkevesebbet, de felszerelése, kivéve a nagyterem ülőszékeit, elveszett és megsemmisült.

Hangos film vetítő berendezés (2 sorozat) 100.000 pengő.

Színpadi díszletek (3 sorozat) 3.000 pengő.

Bársony függöny 1 darab (5x4 méter) 3.000 pengő.

Zongora 1 darab 4.000 pengő.

Ablakpokróc 5 darab 5.000 pengő.

Szerszámok 3.000 pengő.

Különböző apróságok 5.000 pengő.

– 305 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Tantermek:

Iskoláinkban 14 tanterem van.

Ablaküveg 242 négyzetméter, ára: 50. 12.100 pengő.

Ablakszárny 196 darab, ára: 30. 5.880 pengő.

Zárrongálás 13 darab, ára: 30. 390 pengő.

Bútorok 269 darab, 43.976 pengő.

Felszerelések, taneszközök 315 darab 6.803 pengő.

Összesen: 769.629 pengő.

Dede Kálmán

presbiteri jegyző

vitéz Nagy Lajos

egyházi gondnok

Dr. Papp Géza

lelkipásztor

Kokad

Kokad községbe az orosz hadsereg előőrse – néhány lovas katona – 1944. október 17-én (kedd) este érkezett. 18-án reggel keleten Székelyhíd felől, nyugaton Nagyléta felől óriási nagytömegben érkezett a katonaság. Több ezerre tehető a megszálló csapatok száma. Elől jött a lovasság, utána teher gépkocsikon a gyalogság, majd a trén, azután a hadifelszerelés mindenféle nemével és fajtájával több napon keresztül. Szinte dübörgött a föld a nehéz és nagymennyiségű járművektől.

A megszállók ál andóan lövöldöztek, valószínűleg a lakosság megfélemlítése céljá-

ból. Már az első napon az összes lovakat, szekereket, kocsikat, mindenféle járművet és hozzátartozó szerszámokat összeszedtek, és a teheneknek kb. fele részét és elvitték előre, Debreczen és Hajdúböszörmény felé.

A községben megszál t több ezer orosz katona éjjel-nappal lövöldözött. Ál andóan lakmároztak a lelőtt baromfiak és sertésekből. Minden ház és udvar zsúfolásig telve volt katonasággal, és éjjel-nappal dorbézoltak és mindent raboltak, ami megfogható volt. Nincsen olyan ember, vagy gazda a községben, aki tetemes kárt nem szenvedett volna. A pusztításnak minden eszközét felhasználta a megszálló hadsereg. A férfiakat ütötték-verték minden ok nélkül, vagy azért, mert magyaroknak vallották magukat. A községből a tanult emberek: görög katolikus lelkész, jegyző, postamester, tanítók már előzőleg elmenekültek, egyedül Jakab Lajos református lelkész maradt itthon családjával és élete kockáztatásával, mert az Erdélyből menekült lelkészek, rémhíreket mondottak. Védelmezte az egyház és iskolák vagyonát és értékeit.

– 306 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

A községben talán a legnagyobb mértékben jutott ki a szenvedésből a 65 éves lelkésznek – egyfelől azért, mert egyedül ő maradt itthon a községben – a nyáj mellett – a tanult emberek közül, másfelől azért, mert a lelkészi lakás éppen szemben áll azon útvonal al, amelyen a tömérdek ellenség beözönlött. Ezeken kívül a tágas udvar és rakodó kert kedvező alkalmat mutattak arra, hogy 2 kazal luczerna szénáját megetessék, lovait, szekereit, kocsiját, 2 tehenét, 3 fias kocza sertését és kihizlalt disznóját, valamint gazdasági szerszá-

mait, felszereléseit egycsapásra elvigyék. A lelkész udvarán még lópatkoló kovácsműhelyt is állítottak be, és az összes tűzifát eltüzelték. A lakás bútorzatát és edényeit összetörték, még a lelkész ruháit és értékeit is elvitték részint katonák, részint a faluban lakó magyarok.

A község elhagyott lakásaiból sok helyen volt a helybeli magyar emberek rabolása.

A katonaság veszedelmességét és brutalitását fokozta azon körülmény is, hogy Ko-

kadon nagyon jó bor terem, és a nép azt hitte, hogyha itatják a katonákat, ezzel megszelídülnek. De tévedtek, akik ezt hitték, mert a katonák lerészegedve nők sérelmezésével és meggyalázásával, és az ál atiasságnál alább való módon viselkedtek, nem kímélve az öreg nőket, sőt a 8-10 éves leánygyermekeket sem! Szabó Margit 18 éves leányt megölt egy orosz katona, mert nem akart neki engedelmeskedni. Bíró Gábort meglőtte egy másik katona, mert nem engedte meg a fiatal feleségét meggyalázni. Egy hajlottkorú asszony ilyenféle sérüléseibe később belehalt. A népnek egy kevés nyugodalma sem volt, mert a lakmározás és ivás után a férfiakat nőkeresésre kényszerítették, és egyik csapat jött a másik után.Az elvetemült garázdálkodást éjjel-nappal folytatták úgy, hogy a nők később kénytelenek voltak a faluból a szőlőskertekben levő pajtákba és a határban levő tanyákra menekül-ni a részeg katonák elől. De utóbb még ott is felkeresték őket. Nincsen olyan tanya, melyet fel nem kerestek volna, és nincsen olyan pajta, melyet fel nem törtek volna valóságos orgiát rendezve fajtalansággal. Eltávozásuk után sok nőt orvos gyógyított és kezelt fertőző nemi betegség ellen. Az volt a lakosság kialakult véleménye, hogy az invázió alább való volt a régi tatárjárásnál!

1944. október 24-én éjjel a lelkész lakására részeg katonák betörtek nő keresés végett, de a lelkészné és leánya hirtelen elmenekült. Jakab Lajos lelkészt ütlegeléssel kényszerí-

tették a családja keresésére. S miután a lakásban és udvaron nem találták, reá lövéssel és ütlegeléssel kényszerítették a szomszédokba velük menetelre és keresésre. (A 3. szomszéd-asszony panaszba is tette ezt 7 hónap múlva a lelkész ellen, megtoldva az invázió alatti élményekkel és valótlan rágalmakkal. Az egyházi hatóság ezért a lelkészt felfüggesztette és elmozdításra ítélt. A fegyelmi ügy még folyamatban van.)

Irtózatos szenvedést kellett kiál ani a lelkésznek az invázió alatt! Jóllehet a lakását feldúlták, az elvihetőket elvitték, de az egyház irattárában, könyvtárában, klenódiumokban, iskolai és egyházi anyakönyvekben - mik a lelkész őrizetében voltak -, s más egyházi ér-tékekben, épületekben semmiféle kár nem történt. A templom ajtaját berúgták, a lakása oldalát – kis helyen – betörték, az úrasztala bordó piros plüss terítőjének elvitelén és sárba taposásán kívül egyházunk egyéb kárt nem szenvedett, pedig a községben egy rakodó udvar felgyújtásakor „vészjelzésül” egy katona a templom harangját is félreverte. A kevés kártétel ás hiányosság az invázió után azonnal pótolva lett.

– 307 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Az inváziónak 1945. november 15-én lett vége. Az nap 2 orosz katonatiszt a községhá-

zára hívatta a bírót és a lelkészt. Elrendelte a rend helyreállítását, és elrendelték a templomi harangozást, a gyermekek iskolába járatását. Másnap a „Nemzetőrség”, azután a helybeli

„Csendőrség” felállíttatott a falusiakból. November 16-án harangozás volt, de a templomba a lelkészen kívül senki sem mert eljönni.

Az egyházi élet november 19-én – vasárnap – hálaadó istentisztelettel indult meg, melyen már Nagy Gábor tanító is részt vett. November 25-én az iskolában a tanítás megkezdődött: ezzel a normális ál apot egyházunkban helyre állott minden tekintetben.

Örök emlékezet okáért, történeti hűségből feljegyeztetik 2 sötét és szégyenletes esemény. Az egyik az, hogy Kokadon az invázió után kialakult pártoskodás azt eredményezte, hogy a kommunista párt jegyzőkönyvileg kérte Jakab Lajos – kisgazdapárti – lelkész internálását, ami meg is történt. A nagylétai rendőrkapitányság politikai osztálya a lelkészt behívta kihallgatásra 1945. szeptember 27-én, és október 1-jén Berettyóújfaluba szállította, ott október 18-ig a rendőrségen tartotta, azután 9 napig az internáltak politikai fogolytáborában dolgozott, s onnan október 27-én véglegesen hazabocsátották.

Az internálási idő alatt a lelkészi javadalmi földeket a kokadi kommunisták a maguk részére igénybe vették és bevetették maguknak, nem törődve azzal, hogy a lelkésznek nem is kellene az. Így a lelkésznek 43 hold javadalmi földön egy barázda vetése nem lett.

A másik sötét és szégyenletes esemény az, hogy 1945. október 18-án a kokadi föld-igénylő bizottság a Református Egyház kántor-tanító javadalmi 8 kataszteri 1341 négy-szögöl szántóföldjét telekhelynek kisajátította minden megkérdezés nélkül. Az egyház fellebbezése el lett utasítva. (A november 4-én lefolyt képviselő választáson titkos szavazással a „kisgazdapártra” 320, a „kommunistapártra” 194 szavazat adatott le.) Tehát a jómódban élő kokadi nép - hiteles feljegyzés szerint – az első világháborút követő kommün alatt az Istentagadásig elment, a mostani invázió után a fentiekig! Ehhez bővebb kommentár nem kell! Az elmondottak teljes hitelességgel bírnak.

Kokad, 1945. december 26.

Jakab Lajos

református lelkész

Konyár

Az 1944. év október hó első hetében az ágyúdörgések és a bombarobbanások Nagyvárad felől igen erősen hal atszottak. Ez napról-napra lejjebb hangzott Berettyóújfalu, Püspökladány, Hajdúszoboszló irányában, sőt Debrecen felől is.

1944. október 8-án vasárnap reggel a községünkben állomásozó német motorizált kór-ház alakulat hirtelen és váratlanul eltávozott. Egész vasárnap igen erős ágyúzás és géppus-karopogás hal atszott Hajdúszoboszló irányában.

– 308 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Október 9-én hétfőn estefelé a még itt maradt német híradósok is felkészültek s eltávoztak. Ugyanakkor jött egy századnyi német gyalogság azzal, hogy ők majd szembe szál anak az oroszokkal és megvédik a községet. Alig telt el egy jó fél óra, már ők is készen voltak Hosszúpályi-Nagyléta irányában. Erre a hangulat ideges és zavaros lett. Tudtuk, hogy az események végzetesen közel lehetnek.

Este fél 9 óra tájban Derecske felől a falu alatt 3 ágyúlövés dördült el rövid időkö-

zökben, majd géppisztoly lövések hangzottak és látszottak nyomjelző lövedékekkel a sö-

tét éjszakában. Tudtuk, hogy megérkeztek. A németek nem viszonozták a lövéseket, így a páncélos ék, kozák csapatokkal együtt bejött a faluba, s annak egy részét még az éj folyamán megszállották. A lovak nyerítése és az oroszok kiabálása hal atszott most már egé-

szen világosan. A Kállón levő folyás hídja, mivel fa alkotmány volt, csakhamar leszakadt egy harckocsi alatt, valószínűleg ennek tulajdonítható, hogy nem a németek után Nagyléta fele mentek, hanem lekanyarodtak Hencida irányában, amerre a Kalló vas hídján könnyen mehettek. A páncélos ék eleje még éjjel nekiindult Hencidának, úgyhogy még sötét haj-nalon megérkeztek oda. Páncélosok és autók mentek egész éjjel, másnap délután 4 óráig.

A nők nem voltak jelen, mi férfiak is teljesen felöltözve vártuk minden percen az oroszokat, éjjel is. Ál andóan figyeltem, ez a csapat a templomhoz nem nyúlt.

Október 10-én a templomdomb oldalában egy orosz tisztet temettek el. A temetésnél segédkező magyarok mondották el másnap, hogy, amikor a sírt már téglával is körül rakták, egy orosz tiszt téglából egy keresztet helyezett a sírhalomra, azzal, hogy most van már készen. Én abból, hogy a templomot nem bántották, hogy a halottat a templomdombon helyezték el és a sírhalomra még keresztet is tettek, azt magyaráztam, hogy nem lehetnek olyan hitetlenek, mint a propaganda hirdette.

Az orosz csapat itt tartózkodása alatt nők lehetőleg egyáltalában nem mutatkoztak.

Csak mi férfiak fogadtuk őket. Jöttek ál andóan 3-4-5-ösével. Itt tartózkodásuk alatt raboltak, fosztogattak. A lovakat mind összeszedték a lószerszámmal együtt, azután különösen a csizmát, zsebórát, ékszereket, sapkát, felsőkabátot, öltözetet szedték el. A rádiót összetörték.

Vittek, amit csak akartak. Ez a csapat szerdán hajnalban eltávozott. Kissé fellélegzettünk.

Mindenféle a dúlás, fosztogatás jele. Az emberek ki sem mernek jönni az utcára, mert azt gondolják, hogy jön az orosz. A Kallóban rekedt orosz páncélos őrzésére előbb 10, azután 5 orosz katonát hagytak hátra. Ezektől tudtuk meg, hogy ezen a környéken 3 irányban 300-300 páncélos ment előre. Úgyhogy Konyáron is 300 páncélos vonult keresztül a hozzátartozó felszereléssel.

Szerdán, csütörtökön, pénteken viszonylagos csend. Egy-egy lovas járőr be-bejön Hencida felől, de visszatér. Ugyanezen a napokon, amikor már mi itt Konyáron kifosztottan, kirabolva állottunk, a szomszéd Hajdúbagoson békésen munkálkodtak az emberek. Nem tudtak semmit sem. Én nagyon csodálkoztam azon, hogy amikor Derecskén keresztül egy ilyen igen számottevő páncélos ék Konyáron is keresztülhalad és folytatja útját, teljesen zavartalanul tovább: sem a német, sem a magyar katonai parancsnokság nem igyekszik megtudni azt, hogy mi is történik errefelé. Mintha egészen természetes lett volna az, hogy békés falvakon, csakúgy minden ellenál as nélkül vonuljanak át orosz csapatok. Tudtam, hogy most már Nagyvárad felől fognak közelesen jönni orosz és román csapatok. A köz-

– 309 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

beeső néhány napon széjjel jártam a faluban, s okulva az oroszok rövid itt tartózkodásán, mindenfele figyelmeztettem az embereket, hogy a bort engedjék el, mert az még több bajt fog okozni. Nagyon sokan megfogadták szavam, de voltak olyanok, akik sajnálták és ennek később e község lakosai vallották a kárát. Az oroszok ugyanis mindenütt vinát (bort) kerestek, s részegen még inkább izgágálkodtak.

Október 14-én, szombaton végre jött egy német páncélos járőr Derecske felől.

Az itt tartózkodó 5 orosz közül 4-et elfogott, egy elmenekült. Az elfogottak között volt egy 20 év körüli harckocsivezető is, aki előző napokban felgyújtással fenyegette az egész falut, ha nem adnak neki egy lovat, amelyen Hencidára mehet. A német páncélos csapat, kb. 30, Hencida irányában az oroszok után ment. Tudtam, hogy ezek nemsokára jönnek visszafele.

Vasárnap, október l5-én ál andóan hal atszott az igen erős ágyúzás Hencida és Gáborján felől, mindig közelebb és közelebb. Egy rádiós autó éppen itt állott a parókia mellett, attól tudtam meg, hogy az oroszok már csupán 2-3 km-re vannak a falutól. Nappal jártak a repü-

lőgépek, német és orosz. A németek bombáztak, légi csata is volt. Igen gyakran le kellett a pincébe menni. A nők az éjjeleket ál andóan a pincében, előbb a padláson töltötték. Hétfőre virradóra olyan közel kezdett az ágyúszó hal atszani, hogy mi férfiak is lementünk a pincé-

be. Én ál andóan a pince ajtóban tartózkodtam. Hajnaltól kezdve mindjobban hangzottak az ágyú és géppuskalövések, amelyek kölcsönösen válaszoltak egymásnak.

Október 16-án hétfőn reggel heves harckocsi csata kezdődött Konyáron. A faluban

szétszórtan lehetett vagy 20 harckocsi. A nagy utcán végig voltak a harckocsik, a templom, az iskola mellett. Délelőtt 10 óra tájban egy ágyúlövés éri a templomház tetejét. Füst szállott fel a nyomán. (Én ugyanis fent tartózkodtam az udvaron, vagy a szobákban.) A füst láttára azonnal szólottam a két fiamnak, s egy-egy veder vízzel meg baltával rohantunk fel az ágyútűzben a templom padjára. Azonban Istennek hála, a füst, ami látszott, csupán téglapor és gerendapor volt. Kora délután a németek kényszerítettek a templomajtó kinyitására, mert különben betörték volna. Rögtön mondottam, hogy a toronynak vége, mert az oroszok bizonyára észreveszik őket és a tornyot lőni fogják. A német megfigyelő

alig ment fel a toronyba, az oroszok azonnal elkezdték azt lőni. Két óra tájban jött a német hadnagy és jelentette, hogy bezárhatom a templomot most már, s az éjjel nyugodtan lehetünk, mert az orosznak minden páncélosát kilőtték. Alig egy jó fél óra múlva erősebb orosz tűz kezdődött, nagyobb méretű ágyúkkal. Érzett, hogy a harc súlyosodik. A németek mind gyengébben válaszoltak az oroszok lövéseire, s 5 óra tájban az utolsó harckocsi is kivonult a faluból. Köröskörül hal atszott most már a kis puska és a géppisztoly ál andó ropogása. Fél 6-kor orosz és román csapatok szállották meg a falut. Ezen az estén 2 tisztnek és 20 főnyi orosz legénységnek kellett vacsorát főzni, akik aztán itt is aludtak. Ekkor este a parókián összesen 56-an aludtunk. Az itt lévő orosz tisztektől tudtam meg, hogy észrevették a toronyban levő német megfigyelőt, és azért lőtték a tornyot.

Az oroszok itt tartózkodása alatt körülbelül 6 hétig a parókián ál andóan 30-32-

en tartózkodtunk az oroszokon kívül. Legnagyobb részben fiatal asszonyok és leányok.

Közben pár hétig orosz és román tisztek is laktak ál andóan legénységgel együtt. Ezeknek naponta kellett főzni. Még az első ék bevonulása alkalmával érdeklődtem, hogy a civil hallottakat eltemethetjük-e. Azt a választ kaptam, hogy temessük el, úgy, ahogy

– 310 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

szoktuk. Itt tartózkodásuk alatt több ízben temettem, de semmi bántódásom nem volt.

Lassan-lassan széjjel lehetett nézni. A templom tornyát 50-60 találat érte, a déli és a nyugati oldalon Hencida és Gáborján irányában. A nagy harang megrepedt. A torony fala, az ablakok, s a sétáló környéke igen súlyosan megsérült. A harang maga kapott vagy 8

lövést. A templomház teteje 3-at, a templomház maga egyet, amely a templom falát kilyukasztotta s az orgonát is jórészben megrongálta. A templomban belül október 17-én, kedden még nem volt nagyobb baj, szerdán már látszott a garázdálkodás nyoma. A szó-

székterítőt letépték, a bibliatartót felszakították, s a bibliával együtt ledobták, egy bőrköté-

ses zsoltárt összehasgattak. Erre én az ott levő terítőket, bibliákat (szószéki és úrasztali), a zsoltárokat behoztam a parókiára. Igen jellegzetes a szószék feletti 3 lövés, amely a szószék feletti galambnak volt szánva, de a jó Isten mindeniket elirányította. A templomból azután gyakran hal atszott ki részeg katonák lövöldözése.

A konyári határban 10 német és 5 orosz harckocsi fekszik még most is. Itt tartózkodásuk alatt az orosz katonák ál andóan járták a lakóházakat, így a parókiát is. Kutattak, kerestek, s ami megtetszett, elvitték. Én első perctől kezdve úgy állottam elébük, mint a gyülekezet lelkipásztora. Soha semmi bántódásom nem történt, sőt többször azt vettem észre, mintha ez bizonyos tiszteletet parancsolt volna nekik. Több elmondta, hogy nekik is van papjuk, de annak a külseje más. A fő csapat 10 napig tartózkodott Konyáron. Később csak átvonuló katonák fordultak meg. A környező tanyákon egy-egy különítmény befészkelte magát, s onnan rettegtette a környék lakosait, különösen éjjel. Csavargó katonák jártak, lövöldöztek, továbbá raboltak, az asszonyokat és a lányokat üldözték. Mi ennek dacára, akik itt voltunk együtt a parókián, a legsúlyosabb első napok kivételével minden este megtartottuk a házi áhítatot. Sokszor megtörtént, hogy bele-bele hangzott a kívül eldördült puskalövés.

Az oroszok az igákat elhajtották munkára Debrecenbe, Tiszapolgárra, Karcagra.

A tehenek és az ökrök lába tönkrement, az emberek lerongyolódtak. Október 31-én egy orosz kapitány egy főhadnaggyal jött ide, s úgy mutatkozott be, mint a község katonai parancsnoka. Összeszedték a lőfegyvereket, összeírták a jószágokat, s harmadnap 360 darab szarvas jószágot hajtottak el, 500 darab birkát, meg 40 darab kövér sertést. Mindezt termé-

szetesen pénz nélkül, dacára annak, hogy fizetést ígértek érte. Harmadnap elmentek és nem is jöttek vissza többet soha.

Egész október és november hónapban ál andó volt a rablás és a fosztogatás. Lézengő, csavargó katonák meg-megjelentek nappal és éjjel, és amit gondoltak, elvittek. A mezőn az esetlegesen kissé rendbehozott lovakat kifogták és elvitték, az emberekről a kabátot és a lábbelit lehúzták. Zoli fiam lábáról is november 15-én húzták le az egészen új bakancsot.

Nagyon sokszor volt alkalmam tolmács útján orosz tisztekkel beszélni. Valamennyi azt mondotta, hogy náluk is van egyház, vannak papok, akiknek igen jól van dolguk. Egyik kapitánnyal, aki moszkvai elektromérnök volt, órákig tartó hittani beszélgetésem volt. Ez a kapitány Subanov nevű volt, igen művelt s képzett, teljesen jóindulatú ember.

November hónapban Feri fiam, aki 4-ik gimnazista, hozzáfogott az orgona

rendbeszedéséhez. A szétszórt sípokat összeszedte, beállította, felhangolta s kb. két heti szorgalmas fáradhatatlan munka után, valamennyire használhatóvá tette, úgyhogy bár 103

síp hiányzik, az istentiszteleteken szólhat az orgona. A templomház teteje a gránátszilán-

– 311 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

koktól nagyon sok helyen kilyukadt, s ennek, s a szétrombolt tetőnek ideiglenes helyreál-lítása is jó részben az ő közreműködésével történt meg. A templomnak 126 ablakkarikája tört be. Ezeknek behelyezése, illetve bedeszkázása is Feri fiam munkájának nem kis segítsé-

gével esett meg. Letakarítottuk a sétálót és a toronyban levő romokat, 4-5 szekér törmeléket magam hánytam le 3 fiú segítségével. A templomot belül buzgó bibliaköri tagok alaposan kitakarították, s így a részben helyrehozott templomba december 10-én vasárnap délelőtt megtarthattuk a régen óhajtott és várt első istentiszteletet, amelyben a gyülekezet megtelt templommal adott hálát az örökkévaló Istennek a megtartásért és kegyelemért.

Egyházi alkalmazott csak magam voltam itthon. A tanítók mind katonák, illetve egy tanítónő elmenekült. A fosztogatás alól én sem voltam kivétel. Tőlem két lovat szerszámostól, szekeret, rádiót, írógépet, ruhaneműket, lábbeliket, kerékpárokat stb. vittek el. A tantestület itt maradt, családját is kifosztották, ezenkívül Csóka Imre igazgató magánlakását bomba is érte, s tűz is pusztított rajta. Maga a lakosság nagyon sokat szenvedett a garázdálkodó katonáktól. 6-8 hétig az emberek csak csoportosan lehettek együtt. Különösen sokat szenvedtek a fiatalabb asszonyok és nagyobb lányok, akik közül többen áldozatul is estek.

A nőknek ál andóan bujkálniuk kellett éjjelenként padláson, pincében, fészerben, verem-ben, nád és tengerikórókupacokban. Isten egy csodálatos nagy kegyelme, hogy túlságos hideg nem volt, s így az idő miatt nem kellett külön szenvedni. A községet formálisan kirabolták, szegényt és jobbmódút egyaránt. Ahol egy kissé nagyobb ház vagy tisztaság volt, az nekik mind burzsuj volt. Különösen sok kár esett ott, ahol bármi okból kifolyólag nem tartózkodtak otthon, onnan még a bútorokat is elvitték. Egyik igen szomorú ténye a rajtunk átszáguldó rettentő heteknek az, hogy az oroszok után az üresen levő lakásokból a helybeli lakosok a többi embereknek szinte a szeme láttára, elhordtak mindent.

Az oroszok még itt voltak, amikor a rend mielőbbi helyreál ása végett október 30-án Derecskére mentünk a községi főbíróval, gyalog. Eredmény: semmi. Derecskén nagyon csodálkoztak azon, hogy ilyen időben ki mertünk mozdulni. Itt tudtam meg, hogy Derecskén Vadon Béla otthon van, Tomay Dezső ellenben elmenekült, de elmentek még nagyon sokan intelligens emberek, valamennyi doktor az öreg Mustó Sándor bácsi kivételével, adóhivatal, járásbíróság, stb. November 14. és 20-án ismét Derecskén jártunk. Eredmény ismét csak semmi. Csupán annyit tudtunk meg, hogy a közigazgatás lassan megindul.

Van főszolgabíró, s alakul a megye is. November 23-án Hencidán és Gáborjánban voltam tájékozódás végett. A hencidai lelkipásztor, Csontos Jenő elmenekült, a parókia teljesen feldúlva, a templomon inkább csak ablaksérülések vannak. 2 tanító otthon van. Karakas András rektorral beszéltem. Gáborjánban Könyves Tóth Albertet otthon találtam család-jával együtt, sokat szenvedett. December 6-án ismét Derecskén, 11-én Hajdúbagoson és Hosszúpályiban voltam. A hajdúbagosi lelkipásztor, Kardos Lajos katona családja elment.

A templom teljesen leégett, csupán a falai merednek az ég felé. A parókia teljesen feldúlva.

4 tanító otthon. Hosszúpályiban a templom és a torony sokat szenvedett, Nagy Márton otthon van, lakása még mindig össze-vissza. Lelkipásztorra sok panasz hangzik. December 14-én Debrecenben voltam szekérrel általános tájékozódás végett is Szőllőssy Ferenc írnokkal és Pataki Sándor atyánkfiával. Találkoztam a püspök úrral is. Visszafele gyalog jöttünk.

Sárándon Nagy Lajosnál háltunk. Ő is sokat szenvedett.

– 312 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Közben kezdettük az iskolai épületeket is rendbe hozni. Mivel nagyon sok pad hiányzik, az ablakkarikák be vannak törve, csupán 3 tantermet tudtunk egyelőre használhatóvá tenni. Így indítottuk meg a tanítást 3 tanteremben 5 tanerővel felváltva. Bár egyetlenegy tanerőnk sincs a régiek közül, Istennek hála 5 tanerőt tudtunk beállítani: 3 okleveles tanító, 2 másodéves gazdasági akadémiai hallgató. Így a tanítás, ha gyengébb ütemben is, december 15-től folyik.

Az oroszok itt tartózkodásának egy igen érdekes és jellegzetes epizódja játszódott le Konyáron. Tudvalevőleg a rend olyan amilyen, helyreállítására egyik-másik faluban az oroszok egy-egy csendőrt hagytak. Konyáron nem volt senki. Ezért is jártunk volna ide-oda, mert egy esetleges csendőr sok mindenben lehetett volna segítségünkre. Egy alkalommal Szentpéterszegről egy ilyen csendőrszakaszvezető került ide, valahogy összekerült 3 más orosszal, egy kapitány, egy főhadnagy és egy katona voltak. Együtt vacsoráztak, boroztak.

Vacsora után a két tiszt a szegényes hajlékban hozzáfogott egy és más holmit összeszedni, és azt el akarta vinni. Ki is vitte a kint levő kocsira, amikor ez a csendőr egy utolsó pohár borra visszahívta őket. A csendőr megadásra szólította fel a két tisztet, mire azok ellenál ást akartak kifejteni, a csendőr erre mindkettőt lelőtte. Másnap 10 tagú bizottság jött ki az ügy kivizsgálására egy csendőrőrnagy vezetésével. A vizsgálat végén az őrnagy megveregette a csendőrszakaszvezető vál át és azt mondotta: Iván kharasó cselovek (Iván derék ember).

„Úgy kel ett nekik kutyáknak, miért akartak rabolni.” Íme egy rendkívüli példa. Közben azt is megtudtuk, hogy Iván egy igazolványos kommunista, aki azt mondotta, hogy Sztálinnak az az utasítása, hogy Magyarországon semmit sem szabad elvinni pénz nélkül. (Megjegyzésem, hogy Konyáron is, mint máshol is, az oroszok semmiért nem fizettek, csak ez az egyetlen orosz volt, aki az állítólagos Sztálin parancsot eleitől fogva szó szerint vette.) Hallomás szerint Szentpéterszegen decemberig 14.800 pengőt fizettetett ki az elvitt dolgokért.

Volt még egy másik jellemző eset is. December közepén, amikor már csak szál ásra jöttek oroszok, egyszer 12 fegyveres orosz érkezett Hencida felől. Azzal kezdték, hogy az ut-cán járva mindenfelé lövöldöztek. A lakosság mivel már elszokott az ilyen lövöldözésektől, megrémült. Azonban nyomban küldöttünk futárt Derecskére a csendőrparancsnoksághoz.

Éj el 12 órakor ugyanaz a csendőrőrnagy, amelyik már járt kint 30 csendőrrel, megjelent váratlanul, s a katonákat az ágyban fogdosták össze. Kitűnt, hogy ezek Hencidán 2 magyart megöltek, házakat gyújtottak fel, s az orosz csendőrre is rálőttek. Igen szép cselekedet volt, ami némiképpen visszaadta az emberekbe a bizalmat, hiszen annyit csalódtunk már rövid idő alatt.

December végén a vonat még nem közlekedik. Mennek ugyan vonatok, de kizáró-

lag szolgálati és sebesült szállítók, amelyekre úgy lehet felmenni csak kivételesen, s a díj kitől mennyit tudnak beszedni. Posta egyáltalában még nincs. A községi elöljáróságon keresztül bonyolítják le elég nehézkesen. Só, petróleum, cukor, gyufa nincs, csak dugáru gyanánt. Só 1 kilogramm 20-25 pengő, cukor 1 kilogramm 50-80 pengő, gyufa egy doboz 2

pengő, egy mázsa búza viszont a régi ár szerint 40 pengő. A feketepiac szörnyű módon folyik.

Az élet csak nagyon lassan indul, a közeljövő bizonytalan és keveset ígérő. Adja a mindenható Isten, hogy e szörnyűséges vihar, mely alapjában rázott meg mindent, tegyen bennünket emberszeretőbb emberekké, hűségesebb honpolgárokká és buzgóságosabb

– 313 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

egyháztagokká, és ezáltal Istennek alázatosabb és engedelmesebb gyermekeivé!

A konyári református egyházban szenvedett károk az 1944. évi október 16-iki ütközet és az azt követő időkben.

Emberáldozatban:

Meghalt puskalövés, vagy bomba által 12 helybeli és 3 vidéki atyánkfia. Súlyosabb és kisebb sebesülés számtalan van.

Az egyház kára:

A torony déli és nyugati oldala nagyon megsérült.

A templomház tetején több nagyobb nyílás és igen sok kisebb lyuk van.

A templompadlás tűzfalát és a templomházat egy-egy ágyúlövés erősen megrongálta.

A templomházon 126 karika, a tornyon valamennyi betört.

Az 560 kilogramm súlyú legnagyobbik harang megrepedt.

Az orgona igen súlyos rongálódást szenvedett, 103 darab síp megrongálódott, vagy elveszett.

A szószék terítőt leszakították, két párkányterítőt s egy kisebb terítőt elvittek.

Az elöljáróság egy bőrkötéses zsoltárát összevagdalták.

A parókián 52 ablakkarika betört, a teteje kisebb kárt szenvedett.

Az egyháztanácstermében az ajtó, a szekrény és ládazárakat összetörték.

Az irattárban hiány nincs.

Az iskola kára:

28 darab iskolai pad hiányzik.

134 ablakkarika (némelyik szárnyastól) hiányzik.

Ajtók, kilincsek kályhacsövek nincsenek.

Az iskolaépület tetőzete több helyen sérült.

Melléképületek, illemhelyek megrongálódtak (egy nincs).

A kerítések, kapuk összetörtek.

Iskolai felszerelések, székek, pódium, szemléltető eszközök, fizikai szerek, térképek nincsenek.

A tanítói és az iskolai könyvtár legnagyobb része hiányzik.

1944. december 31-ig beállott helyreállítások, javítások:

A templomház tetejét nagyjában ideiglenesen befoldottuk.

Az orgona meglevő sípjait beállítottuk s valamennyire használható.

A parókia ablakait részben kijavítottuk.

3 tantermet helyreállítottunk s abban a tanítás folyik.

A templomot rendbe hoztuk, és az istentiszteleteket december 10-óta rendesen megtartjuk.

Konyár, 1944. december 31.

vitéz Úry Ferenc

református lelkipásztor

– 314 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Mikepércs

Jelentem, hogy a mikepércsi református egyházközség lelkipásztora, Dr. Lencz G. Sándor folyó év október hó 8-án délután az egyházközséget elhagyta azzal a megindokolással, hogy családját szállítja el, és azután vissza fog térni. A mai napig nem jött vissza, és hollé-

téről sem tudunk. A gyülekezet lelkipásztor nélkül van.

A tanítótestület tagjai négy nő, egy férfi – Szakács Andor igazgató tanítót kivéve, ki katonai szolgálatot teljesít – helyén maradt. A pótbeírásokat november hó 17-18-án megtartottuk. A rendes tanítás november hó 20-óta folyik. Nehézségek vannak itten.

Az istentiszteletet egy vasárnap kivételével – amikor súlyos harcok voltak községünkben – mindig megtartottuk. Az igehirdetést, kántori teendőket magam végeztem és végzem ma is, a temetésekkel együtt. Bár még nem volt és még ma sincs erre meghatalmazá-

som, de úgy éreztem és láttam, hogy ennek a munkának teljesítésével csak javát szolgálom a gyülekezetnek. Tettem pedig azért, mert felettes hatóságaimmal összeköttetést e körlevél jöttéig felvenni nem tudtam.

Az épületekben esett károkat Seress László gyülekezeti taggal, ki szívvel-lélekkel segít-ségünkre volt – kit Alispán Úr a jegyzői teendőkkel bízott meg – majdnem teljes egészében kijavíttattuk és rendbe hozattuk.

A presbitérium a helyzet komolyságát felismerte, és teljes igyekezetével azon van, hogy az egyház ügyeit tehetségéhez mérten legjobb tudásuk szerint előbbre mozdítsák.

Anyagiakban szegények vagyunk. Pénzünk nincsen. Tisztviselőinket fizetni nem va-

gyunk képesek. A renoválási munkadíjakat sem tudtuk még rendezni.

Kérem a továbbiakra a Főtiszteletű Püspök Úr támogatását és tanácsait.

Mikepércs, 1944. december 14.

Tisztelettel:

Kelemen László

egyházi gondnok

Megyeri Lajos

igazgató tanító helyettes

– 315 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Monostorpályi

Községünk életében a komoly hadi események 1944. október 15-én jelentkeztek, amikor vasárnap a déli órákban magyar tüzérek jelentek meg itt, és ágyúikat a templom előtti téren felállították. A délelőtti istentiszteletet még megtartottuk, de a délutánit már nem.

A kormányzói szózatot e napon délután 2 órakor vettük hírül, amelyik a fegyver letéte-lét jelentette, s amire a magyar katonák innen elvonultak. Másnap, 16-án már egészen közel szóltak az ágyúk, és Pocsaj, Esztár községekből ide-menekültek jelezték az orosz seregeknek az oda való bevonulást. Hozzánk folytonos ágyúzás közepette 17-én, kedden hajnalban vonult be az orosz sereg. Mindjárt a reggeli órákban a község lakosságának 80

%-át, gyermeket és aggot egyaránt, főleg a nyugati részen lakókat orosz és román katonák hajlékaikból kiterelték, és a Gorove gazdaság dohány hodályába helyeztek el. Szörnyű fé-

lelem szál ta meg a népet, mindenféle veszedelemre gondoltak a megriadt emberi lelkek, pedig amint kesébb kiviláglott, az ágyútűz veszedelme alól menekítették a lakosságot.

Este Pocsaj községbe vezényelték őket, s itt töltöttek két napot. Távollétükben lakásukat kifosztották. Lelkipásztor cca. 150-ed magával a magyar katonák vasárnapi irányítására a Csonkáson töltötte ezt az időt. A falu elfoglalása és megszál ása félelmetes ágyúzás után 19-én este megtörtént. Nagyobb kár épületekben nem esett, ez alkalommal egy ember, Tőzsér Áron halt meg puskalövéstől, leánya, Tőzsér Erzsébet súlyosan megsebesült és kesébb ennek következtében meghalt. A megszál ás négy első hetében sokat szenvedett a lakosság felelőtlen emberek zaklatása folytán. Egy ilyen október 26-án öt embert lőtt meg, hármat (Turi Imre, Turi Ferenc és egy orosz katona) halálosan, kettőt (Borók Antal és Szántó Sándor) súlyosan sebzett meg. Fájó szívvel kell arról a szörnyű eltévelyedésről is megemlékezni, amelyik hatalmába ejtette a lakosság egy részét, és megrohanták a laká-

sokat, testvér a testvért, magyar a magyart kifosztotta, kirabolta. Így pusztult el lelkipásztornak, tanítóknak, presbitereknek ingó vagyona.

Lelkipásztor és felesége a paróchián a folytonos zaklatások miatt nem lakhatott, egyik református családnál húzódott meg, de október 31-én innen távoznia kellett, s gyalog indultak útnak és Debrecenben találtak lakást. Itt voltak november 23-ig, amikor visszatértek, és azóta zavartalanul élnek, Isten oltalmazó kegyelme alatt végzik munkájukat. Kozma János segédlelkész október elején katonai szolgálatra bevonult, Papp József és Ökrös István tanítók katonák, Ács Jolán tanító szüleihez költözött, hollétéről nem tudunk semmit.

Az anyagi károkról jelentjük, hogy egyházi épületekben – hála érte a jó Istennek –

nagyobb kár nem esett. Súlyosan megrongálódtak ezeken az ajtók, az ablakok, iskolai és irodai bútorok, valamint a kerítések, a kár összege: 20000 pengő. A templom ablakai épek, eleitől fogva itt tartjuk az istentiszteletet. Megrongálódott újonnan épített orgonánk, a kár összege: 5000 pengő. Anyakönyveink, klenódiumaink meg vannak épen, azonban nincs meg a konfirmáltak anyakönyve, egy darab vörös réz boroskanna, néhány régi, már nem használt úrasztali terítő, abrosz és kehely. Értéke: 5000 pengő. Iskolai és

– 316 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

egyházi irattárunkat feldúltak, sok könyvet és iratot megégettek és széttépték. Az 1944.

évi gondnoki napló megvan, de a nyugták és ellennyugták eltűntek.

Az iskolai tanítás november 20-tól folyik, Komlóssy György, Lőrinczy József tanítók mellé beál tak és szorgalmasan tanítanak Komlóssyné és Lőrinczy Józsefné okleveles ta-nítók. Istentiszteletet és minden liturgikus szolgálatot november 19-től végzünk.

A megpróbáltatás nehéz óráiban sokszor éreztük a jó Isten szeretetét, hisszük és tudjuk, hogy ez az áldó isteni szeretet velünk marad ezután is. Úgy légyen!

A presbitérium a jelentést tudomásul veszi.

Monostorpályi, 1946. január 19.

Géczy Tihamér

egyházi jegyző

dr. Szász Imre

lelkipásztor

Nagyléta

A nagylétai református egyházközség tagjai, de általában Nagyléta község lakossága az 1944. szeptember eleje óta bekövetkezett hadi események, a községünkön nap-napután átmenő menekültek áradata által előidézett lelki hatás, de főként a helybeli németek, katonai parancsnokság 1944. október 15-én délelőtt közhírré tett kiürítési rendelete folytán

– az ágyban fekvő betegek, az elagott vének, s az igazán mindenre elszántak kevés szá-

mának kivételével – gyalog, szekereken, vagy a németek által rendelkezésre bocsátott teherautókon, ki hogy tehette, pánikszerűen futott a községből.

Legtöbben – s ezek voltak aránylag a szerencsésebbek – a tanyákon, szőlőskertekben húzódtak meg, s ott várták be az orosz megszál ást, mely október 17-én estére fejeződött be.

Egyházunk képviselői és alkalmazottai közül – a fent említett okok folytán

– Szilágyi István kántortanító és felesége október 15-én délelőtt Bagamérba távozott, Jó-

nás Imre tanító- segédlelkész és itteni tanítónő felesége aznap délután Sárospatak felé vette útját. Radó József lelkipásztor családjának 4 nőtagja (közöttük leánya Radó Margit itteni tanítónő) szintén október 15-én távoztak el a községből azzal a szándékkal, hogy egy barátunk rokonánál várják be, míg Nagyléta és környékének megszál ása után a viszonyok némileg rendeződni fognak.

Eltávozott – október 15-én délután – Kocsis András harangozó is feleségével és 7

apró gyermekével.

Radó József lelkipásztor október 16-án távozott el Nagylétáról Fekete Lajos presbiter társaságában és fogatával. Céljuk volt az előző nap eltávozott családtagjaik részére élelmiszert vinni Nyíregyházára, s nevezettekkel együtt visszatérni, mihelyt erre a legkisebb lehetőség is mutatkozik.

– 317 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Fekete Gyula igazgató tanító és Vida Anna tanítónő itt maradtak, s a megszál ás első

napjait részint rokonaik lakásán, részint (az utóbbi) a közeli szőlőskertekben élték át.

Az eltávozottak visszatérése különböző időpontokban és körülmények között történt.

Radó József lelkipásztor és Fekete Lajos presbiter – együttesen eltávozott családtagjaik október 15-én Debrecenben tragikus körülmények között, különböző irányokban elszakadván egymástól, s így velük nem találkozhatván – Debrecenből nem mentek tovább. Ott várták be az orosz megszál ást, s onnan október 20-án repülőbombák, ágyú és puskalö-

vedékek hul ása közben, Fekete Lajos – édesanyjától elszakadt – lányának, s utóbbi 2 ba-rátnőjének társaságában – hátukon egy-egy zsákban cipelve holmijaiknak maradványait

– gyalogszerrel hazafelé indultak.

Útközben a Debrecen felé menetelő orosz katonák gyakorta szóba ál tak velük, hírt adtak Nagyléta megszál ásáról, s látva rajtuk az előző nap Debrecenben átélt izgalmat, s a fárasztó gyaloglás nyomát, vigasztalgatták őket, s meg is mutatták, merre közelíthetik meg akadályoktól s kellemetlenségektől mentesebben Nagylétát. Találkoztak olyan vonuló csapattal is, melynek parancsnoka – látván szánalmas kinézetüket és hal ván (már ameny-nyire meg tudták érteni), hogy elszakadtak családtagjaiktól – a messze Oroszországban elpusztult, vagy évek óta nem látott, s bizonytalan sorsban élő szeretteire gondolván – sírva fakadt, s folyton csak ezt mondogatta: „Roszbaj, roszbaj!” Utólag tudtam meg, hogy a szavak azt jelentik: háború, háború.

Aznap este 7 óra tájban – az eső is esni kezdett, szurok sötétségben értünk a vértesi határban egy erdőcskébe, hol halálra fáradtan dőltünk le a magunkkal hozott pokrócokra, zsákokra, melyeken – pil anatok múlva – a felettünk kifeszített esernyők alatt mélyen el-aludtunk. A jóságos Isten kegyelme itt is velünk volt – mint az előző álmatlanul átvirrasztott éjszakán a debreceni Bika szálloda pincéjében – mert mikor éjszaka 11 óra tájban felébred-tem, derült eget láttam felettünk, s az eső is elállott.

Október 21-én szép őszi reggel virradt reánk, 16 óra tájban útnak indulva rövidesen elérkeztünk az előző napon eltévesztett Kiss Antal vértesi földbirtokos – ma már Fekete Lajos nászuram – tanyájára. Innen – miután egy cigány által odavezetett kóborgó orosz (?) még a Debrecenből magunkkal cipelt holmijainktól is megfosztott bennünket – szekéren mentünk tovább Vértesre, onnan pedig akkor 21-én dél tájban érkeztünk meg Nagylétára.

Az itthon maradt, s a szőlőkből, tanyákról hazaszállingózott lakosság a legnagyobb szeretettel fogadott mindnyájunkat. Híveim szeretete abban is megnyilvánult irántam, hogy se lakásom, se háztartásom nem lévén (a paróchiát teljesen szétdúlva, kifosztva találtam, családom tagjai ismeretlen helyen és körülmények között) 5 hónapon keresztül sorkoszton tartottak, fehérneművel s egy öltözet ruhával (Fekete Gyula igazgató taní-

tó ajándéka) el áttak. Lakásom előbb Fekete Lajos presbiternél, azután Belényesi Sándor II. gondnokával, majd Tömöry Ferencz nyugdíjas kokadi igazgató tanítónál, s végül a lelkészi irodába beköltözésem idejéig (1945. március közepe táján) Molnár Géza római katholikus val ású asztalosmesternél volt.

1944. október 22-én Fekete Gyula igazgató tanítóval és Szilágyi István kántortaní-

tóval bejártuk a templomot és a paróchiális épületeket, s próbáltuk biztonságba helyezni, ami még menthető volt. Aznap részvétlátogatást tettem egyik itteni görög katholikus

– 318 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

tanítónál, kinek két viruló szép leánya (egyikőjük már férjnél volt) néhány nappal ez-előtt öngyilkos lett. Amerre csak mentem, odavezető utamon a görög katholikus atyafiak mindenütt nagy szeretettel fogadtak, ölelgetett mondván: „Hála Istennek, hogy legalább a magyar pap (sic!) itthon van!” Az ő papjaik ugyanis (2 lelkész s egy segédlelkész) az orosz megszál ás előtt már pár héttel eltávozott a községből. A görög katholikus hívek részéről irántam megnyilvánult ez a szeretet későbben nagyon megkönnyítette a fáradozásomat, a tekintetben, hogy a közülük hangadóbbakat leszerelve sikerült a görög katholikus kollé-

gák visszatéréséhez, illetve visszafogadásához a talajt előkészítenem, úgyhogy ők néhány hét múlva minden kellemetlenség nélkül hazajöhettek.

Szilágyi István kántortanító ugyanezen nap jött vissza Bagamérból Nagylétára fele-ségével együtt, amelyen én Debrecenből ideérkeztem. Pár héten keresztül ők is – lakásuk fel lévén dúlva – hol egyik, hol másik hívünknél voltak meghúzódva, azoknál nyervén testi táplálkozásukat is. November közepe táján azonban beköltöztek családi otthonukba, miután annyira-amennyire sikerült, azt rendbe hozták.

Vida Anna tanítónővel – bár a község határán túl nem távozott – hazaérkezésem

után csak jóval későbben találkoztam, mert heteken keresztül folyton más-más hívünk-nél tartózkodott.

Jónás Imre tanító-segédlelkész 1944. karácsony szombatján érkezett haza kerékpáron Sárospatakról, úgyhogy az ünnepi szent szolgálatokat – a gyülekezet nagy örömére – már együtt végeztük. Feleségét – egyik tanítónőnket – 1945. február közepe táján hozta kisfi-

ával együtt szintén Sárospatakról.

Az én családom, – köztük Margit, itteni tanítónő leányom – melyről egy féléven át nem hallottam jóformán semmit, sok-sok szenvedés és hányattatás után 1945. június 10-

én érkezett haza.

Kiss Gusztáv tanítónk, hosszú harctéri szolgálat után, 1945. október 25-én – amerikai fogságból, szökés útján – került vissza.

A gyülekezet szeretete, ragaszkodása nemcsak nyilvánult meg, mint arról már előbb szólottam, hanem egy vagy másformában mindegyik hazatért tisztviselő érezte annak melegét és őszinteségét. Különösen megemlítendőnek tartom e tekintetben, a sok közül még azt, hogy mikor megtudták a gyülekezet tagjai, miszerint Jónás Imre segédlelkésznek távolléte alatt bűnös kezek ellopták itthon hagyott palástját, a nőszövetség néhány lelkes tagja azonnal megindította a gyűjtést, s pár hét alatt cca 1800 pengőt szedtek össze, me-lyért – a már előbb említett Molnár Géza asztalosmester felesége egy szép, új palástot ké-

szített. A palást átadása Jónás Imre részére 1945. január egyik vasárnapján történt, amikor úgy az átadó lelkipásztor, mint az átvevő segédlelkész, de meg az egész egyházi templomi gyülekezet is könnyekre fakadt a megható és fölemelő jelenet hatása alatt.

A hazatért, meg az el sem távozott egyházi tisztviselők, mihelyt a viszonyok csak egy kissé is megengedték, vagy a körülmények úgy parancsolták, azonnal megkezdték egyházi s közéleti tevékenykedésüket.

November 7-én lelkipásztor és Szilágyi István kántortanító – orosz engedél yel –

meglehetősen izgalmas körülmények között – teljes egyházi szertartással ugyan, de harangszó nélkül – már temettek.

– 319 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Az orosz megszál ás alatti első istentiszteletet a helyi orosz parancsnokság rendelete, s a községet teljesen megnyugtató kijelentései alapján 1944. november 12-én délelőtt tartottuk meg zsúfolásig megtelt templomban, s a maguk és ismeretlen helyre, ismeretlen körülmények közé sodródott szeretteik sorsán kesergő hívek zokogása, s fel-feltörő jajsza-vai közben. Az első keresztelés 1944. november 23-án, az első egyházi házasságkötés pedig 1945. január 24-én volt.

Az iskolai tanítás – a helyben levő Fekete Gyula, Szilágyi István és Vida Anna tanítók közreműködésével – 1944. november 20-án kezdődött meg, 1945. januárjában – az időben hazakerült – Jónás Imre is megkezdte a tanítói munkát.

Itt kell megemlítenem azt az érdekes eseményt, hogy nem sokkal a tanítás megkez-

dése után, az akkori helyi orosz katonai parancsnok személyesen sorra látogatta az osztá-

lyokat, és tolmács útján érdeklődött a tanítás menete, s a tanítók életkörülményei iránt.

Ez az érdeklődés meg volt különben az istentisztelet iránt is, melyen gyakorta megjelentek orosz katonák, s a kommandó vezetőjének felesége is, nem kis meglepetésére a híveknek. Az oroszok azonban a helyhez és alkalomhoz illendő viselkedést tanúsítottak mindig.

Az 1944. szeptember eleje óta bekövetkezett hadi események következtében gyüle-

kezetünk tagjai közül 12 egyén pusztult el, közöttük 1 nő és 2 iskolahagyott fiúgyermek, utóbbi kettő az átvonuló katonai csapatok által elszórt lövedékek összeszedése közben robbanásnak lett az áldozata.

E szerencsétlen áldozatok közül nyolcat a hozzátartozók először – az orosz megszál ás első hetében – csak a kertjeikben földelhettek el. 1944. végén, s 1945 elején azonban

– mikor rendes katonai parancsnokság állítatott fel Nagylétán, és magyar orvos is lett a községben – az ideiglenesen eltemetetteket a gyászoló felek exhumáltatták, és teljes egyházi szertartással temetőkertünkben helyezték el örök nyugalomra.

A többi 4 áldozat – 1 férfi, 1 nő, s a 2 iskolahagyott gyermek – egyenesen temetőkertünkben helyeztetett el, teljes egyházi szertartással.

Egyházközségünk épületeiben – templom, torony, lelkészi lak-irodák, tanítói lakások, tantermek, bérházak, különböző melléképületek – azok ál agát tekintve, az 1944. szeptember eleje óta bekövetkezett hadi események folytán figyelemre méltóbb károk nem estek.

Annál nagyobb azonban az a kár, amíg az orosz megszál ás – 1944. október 17. – követő

napokban: a templom, lelkészi iroda, tanácsterem, tantermek felszereléseiben ismeretlen tettesek okoztak azáltal, hogy a felszerelések értékesebb darabjait ellopták, az általuk ér-tékesíthetőnek nem látott, vagy elszállíthatatlannak tapasztalt felszereléseket pedig vandál módon összetörték, széttépték, megsemmisítették.

Így mentek veszendőbe az alábbi anyagi értékek:

A templomban:

A szószék és mózesszék piros plüss terítői: 1250 pengő értékben.

Az orgona belső szerkezetét – bizonyára eldugott holmit keresve benne – nagyon megrongálták.

– 320 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

A tanácsteremben:

A ca 10 mázsa súlyú wertheim szekrény teljesen szétverték: 300 pengő.

A wertheim szekrényben, mint teljesen biztosnak vélt helyen elhelyezett: 2 darab ezüst kelyhet: 160 pengő; 1 darab bortöltögető kannát: 300 pengő; 1 keresztelő tálat s kannát (mindkettő ezüst): 500 pengő; 1 plüss úrasztali terítőt: 260 pengő; 10 kisebb-nagyobb abroszt: 100 pengő; 2 darab kenyérvágó kést: 50 pengő; a gyülekezeti ház színpadának piros plüss függönye: 400 pengő; összesen: 2070 pengő értékben.

Lelkészi irodában:

széttépték:

Az 1931-44. évi presbiteri gyűlési jegyzőkönyveket tartalmazó vastag bekötött könyvet.

Az 1943-44. évi keresztelési adatokat tartalmazó anyakönyvet.

Az 1924-44. évekről szóló halotti anyakönyvet.

Az 1-3 alatti könyvekben sok tiszta lap volt, azokat ellopták, a beírt lapok közül sokat sikerült a roncsokból összeszednem.

Rettenetesen szétdúlták az irattárat is. 1945. nyarára azonban úgy sikerült annyira-amennyire összeszednem. Ekkor azonban – az időközben hazakerült családommal együtt

– 3-4 óra alatt az egész paróchiális épületet ki kellett ürítenem, és egy másik utcában levő

lakásba költöznöm, hogy helyet adjunk az orosz kommandónak. A nagy sietség, s a berendezési tárgyak kíméletlen kihordása folytán – az addig nagy nehezen, de csak kis részben összeszedett iratok újra összezagyválódtak, vagy teljesen elpusztultak.

Hasonló lett a sorsa azoknak az iratoknak is, melyet kiköltöztetésem alkalmával Jónás Imre lakására, mint legközelebbi szomszédoméra hurcoltunk át nagy hirtelenséggel, mert 1-2 nap múlva neki is ki kellett hurcolkodnia a lakásából.

Csak 1945. decemberében költözhettünk vissza a paróchiális épületekbe. Akkor újra hozzáfogtam az irattár rendezéséhez. Végleges munkát azonban akkor sem végezhettem, mert 1946. február közepétől 1946. március 16-ig internálva voltam, s kórházi ápolás alá is kerültem.

Ily körülmények között bizony – másirányú elfoglaltságaim miatt is, csak lassan halad előre a megmaradt irattári anyag kívánt módon való rendezése. Annyit azonban – addigi vonatkozó munkám alapján is – örömmel ál apíthatok meg, hogy az iskolára, lelkészi, taní-

tói ál ásokra vonatkozó, meg az 1944. előtti költségvetési, számadási, vagyonleltári iratok, egyházlátogatási jegyzőkönyvek, statisztikai kimutatások, ha hiányosan is, de megvannak.

Megvannak a már említettek kivételével – az összes anyakönyvek és presbiteri jegyző-

könyvek is.

Csodák-csodája, hogy a paróchiális könyvtárból semmi, s a lelkészi könyvtárból is alig hiányzik valami.

Az egyház készpénz állományát 1944. őszén és később is semmi károsodás nem érte.

A paróchiális épület padlásáról szintén elloptak a fosztogatók 2 darab nemzeti színű, s 1 darab gyászlobogót 150 pengő értékben.

A tantermek közül kettőből az összes padokkal, asztalokkal, székekkel együtt az összes iskolai felszereléseket ellopták, vagy – összetörvén – teljesen használhatatlanokká tették.

– 321 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

A többi – 3 – tantermek felszereléseit is nagyon meghiányosították, de ezekben legalább a padokat, asztalokat, székeket, térképeket, stb. meghagyták.

A tanítói, ifjúsági és segélykönyvtárak 90 %-ban elkallódtak, megsemmisültek.

A szintén ellopott kályhacsöveket időközben már pótoltuk, ugyancsak tettük az ablaküvegekkel is. Úgyhogy 3 tanterem – a körülményekhez képest – kielégítő mértékben szolgálja a tanítás ügyét.

A negyedik tantermet – melyet ez idő szerint még a magyar portyázó század használ

– a jövő iskolai évre a többi 3 tanteremből remélünk legalább padokkal el átni, s így használatba venni. Az ötödiket azonban képtelenek vagyunk – anyaghiány miatt – még ennyire is felszerelni.

A tantermekben előállott károk 3590 pengőre rúgnak.

Az károk összege: 7060 pengőt tesz ki békebeli (háború előtti) értékben.

A sok károsodással szemben, mely egyházközségünket az 1944. szeptember eleje óta bekövetkezett hadi események folytán – lelki, erkölcsi és anyagi téren – érte, jóleső, s a jövő-

re nézve megnyugtató érzéssel ál apítom meg, hogy az istentiszteleteket nagy buzgósággal látogatják a hívek, az úrvacsorával élők száma, bár sokan elpusztultak a szörnyű világégésben s még nagyon sokan sínylődnek a különféle fogolytáborokban, a háború előtti évek számához képest – nem csökkent, a közteherviselés iránti készség semmivel sem kisebb, mint a normális időkben volt, az önként adakozók száma megszaporodott, nagy mértékben megrongált orgonánkat – önkéntes adakozásból befolyt 25.000 pengő költséggel még 1945.

nyarán teljesen rendbe hoztuk, sőt egy új változattal ki is bővítettük, az úrasztali és keresztelési felszerelések is részben már pótoltattak, de ígéretet kaptunk a még hiányzók pótlására is.

Ében-Házer, ad hénnáh azránu főhováh! (I. Sám. 7:12)

Nagyléta, 1946. július 22.

Radó József

református lelkipásztor

Nagyrábé

Veszteség:

Emberáldozatban a Nagyrábén 1944. október 8. hajnalától október 17. hajnaláig tartó 9 napos, naponkint megújuló véres harcok, főként ál andó tüzérségi lövetés alatt, s azt követőleg: 43 lélek, 30 férfi,13 nő, köztük 7 ifjú, 3 hajadon; 2 presbiter: id. Rácz Ambrus, ki közel 50 évig töltötte be híven presbiteri tisztét, s 43 éven át adott bort a böjti úrvacsorához, felesége pedig kenyeret, s kit presbitérium tisztességadásul egy évvel előbb nagy családi bibliával ajándékozott meg; továbbá Gyarmati Lajos presbiter, ki 10 évig töltötte be e tisztét híven. A harcok első áldozata volt még október 8-án reggel id. Parti Sándor több ízben és hosszú időn át gondnok és volt presbiter, ki magas korára hivatkozással tisztségeiről már előbb leköszönt ugyan, de hozzá kellett menni valahányszor olyat kellett megtudni

– 322 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

a múltból, amit pontosan már csak ő tudott. Id. Rácz Ambrussal együtt ő volt oda Majtisra annak idején, 1901-ben, meghallgatni F. Varga Lajost, s az ő szavukra lett egyhangúan rábéi lelkipásztor a debreceni egyházmegye későbbi esperese, az ősz zsinati atya, és hány meg hány bizottság tagja, aki az örök munka élő szobra volt. Az áldozatok sorában van Galambos Sándor árvagyám, volt presbiter is, ki sebeivel szenvedve, többször óhajtotta magához lelkipásztorát, s az ige az imádság égő sebeire mindig gyógyír volt. Megható és tragikus volt két ifjú hitves halála, kiknek férjük is odavolt. Legtragikusabb azonban az a 14 pernyési tömegáldozat, 7 családapa és 7 ifjú (köztük testvérek, apa és fiú), akik október 10-én együtt estek áldozatul. A fenti számadatban nincs benne 3 római katolikus val ású férfi halott, továbbá 1 református nő, 2 református férfi és 2 római katolikus nő halott, kik nem sebesülés, golyó vagy repeszdarab stb. folytán, hanem úgy haltak meg, bár kétségtelen, hogy a harcokkal előállott változások és helyzet siettették, vagy esetleg okozhatták ezeknél is a halált. Így a veszteségi száma az áldozatoknak 50 fölé emelkedik, s még lehetne fokozni e számot.

Kapott sebeikből, sérüléseikből felépültek: id. Török Imre, Farmasi Sándor presbiterek, utóbbinak felesége is megsebesült. A már fentebb említett Galambos Sándor közgyám házánál, ennek felesége is súlyos sebeket kapván, 4-en voltak sebesültek együtt, s mert orvos és patika már nem volt (orvos és patikus is elmenekült), Farmasi Sándor presbiter, volt világháborús szanitész volt a segélynyújtó és ápoló, a sebesült a sebesültek között. Id.

Gyenge Károly presbiter már a harcok után kapott súlyos sérüléseket, de szerencsésen meggyógyult. Viszont a harcok alatt kapott sebeiből bár kiépülni látszott, mégis meghalt a község legöregebb embere, a soha betegnek nem tudott, korábban számos tisztséget viselt öreg Kalmár János 91 évével, miután a harcban leégett házuk feje felöl. A harcban elhaltak közül kell még kiemelni a 86 éves Sólyom Imrét is, aki a régi betyárvilágból volt itt még élő

tanú, suhancfővel maga is betyár a betyárok között, aki csikókat kötött el annak idején a Hortobágyról, börtönt is ült, de javára vált, mert jó mesterséget tanult, s itthon hazatérve tisztességben és közbecsülésben őszült meg, olvasóköri háznagy volt hosszú időn, sokat és szívesen mesélgetett a betyárvilágról, amelybe akkor ő is belesodródott.

A lelkipásztor felesége, Sipos Károlyné szül. Melkó Irén, boldogemlékezetű Melkó István volt vasmegyeri lelkipásztor leánya, Budán élte át az ostromot, s onnan visszatérőbe került súlyos betegen a budapesti Ráday utcai ideiglenes vöröskeresztkórházba, s ott halt meg március 31-én, fél nappal elébb, ahogy érte indult tehervonat-kocsifedélzeteken napokig tartó küzdelmes úttal törékeny testtel is megbirkózó férje, a vele a harcok alatt is helyén maradt tanítónő-nővérével együtt hozzá feljuthatott.

Az emberáldozatokban való veszteség végső statisztikája még nem állítható fel teljességgel azon nélkül, akik odavannak még mint katonák vagy munkaszolgálatosok.

Egy a harcok alatt október 13-án itthon súlyos sebeket kapott egyháztag, Gál Imre, nős, a nyíregyházai közkórházban halt meg október 28-án, ahova a németek vitték magukkal. Viszont Nagy Imre, nős, munkaszolgálatos Szekszárdon halt meg kórházban november 8-án, súlyosan halálos sebeiben, miket Bogyiszló határában november 7-én kapott.

Papp Tibor 19 éves ifjú a pestkörnyéki harcokból hazatérőben vesztette életét. Biztos tudomásunkra mindez utólag jutott.

– 323 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Az áldozatul esettek végtisztességtételein való szolgálataiért csak exhumálás közel 40

volt, magától értetődően nem fogadott el stólát lelkipásztor, sem a temetéseknél kántort-helyettesítő B. Sólyom Imre presbiter, ki idősebb nős fiát veszítette el itthon a harcok alatt.

Egyház részére adott önkéntes adományokkal azonban igyekezett megörökíteni, a veszteségben is, az elhaltak emlékét kivétel nélkül minden hozzátartozó.

Épületekben:

Legelső találat érte Nagyrábén az 1944. október 8-án, vasárnap kezdődött harcokban a középületek közül már a reggeli órákban, 7 óra körül a templomot, illetve tornyot, s a torony és templom környékével együtt ettől fogva a harcnak mind a 9 napján ál andó veretésben volt.

A hagyomány és egykori feljegyzések szerint immár harmadik rábéi templom, mely

1809-ben épült, s a száz éves évfordulón 1909-ben, majd legutóbb 1929-ben renováló-

dott, napról-napra sugártornyával, s azt szegélyező 4 kistoronnyal a templomházzal belőtt vagy kitört ablakaival, egyre több sérülésével mindinkább szomorúbb képet öltött, nagyon együtt szenvedett a hívekkel, községgel, s mindazokkal, akik itt élték át a harcot. Ál ta ugyan a veretést templom és torony, mint legyőzhetetlen óriás, aki sebektől vérezve is őrzi a falut, csonkká leütni nem sikerült, csak az egyik délkeletnek néző kis-tornyot, de kívülről is szomorú kép: a toronyról lógó bádogok, a rostává lőtt templomtető, a falakat megbontó találatok, egy vaskeretestől a padokra bedöntött ablak, a szétvágott déli templomajtó, a sú-

lyosan sérült homlokzat, a délről csaknem általánosságban bedöntött vasrácsos kőkerítés, s a sok törmelék ágyúgolyó- és gránát hüvely felrobbant vagy úgy maradt aknamaradvá-

nyok. De milyen lett torony és templom belülről? A kép itt még sokkal szomorúbb! Míg csil ag, kakas és gomb áll kívül fent sértetlenül, belül a hatalmas árbocfa 3 helyen is átlőve inog és lóg, az ehhez felfutó 8 sugárfából egy ép mindössze, kettő megtörve is áll még valahogy, de 5 teljesen roncs. A toronyváz tartó alapgerendája is középen átlőtt. Lehul t gerenda, deszka-törmelékek, bádog darabok és roncsalékok itt is mindenütt. S lenézni is innen a falura, be szomorú! Tíz teljesen leégett ház leomlott vagy kormosan meredő falai, a 700-ból felénél több, közel 400 többé-kevésbé megsérült ház, melléképületek, szétszórt kerítések, itt-ott feketén kiugró kilőtt tankok, mind-mind kiáltják a háborút. A harangok közül a szépen csengő 216 kilogrammos kisharang, a „Bocskay” kívül-belül találatot kapva, megrepedve áll hangtalanul. A toronyablakok is be vannak zúzva két oldalról.

Még jó, hogy a 404 kilogrammo s „Kossuth” , és 600 kilogrammos nagy „Kálvin” -harangok megvannak sértetlenül, s mindkettő szépen és tisztán szól. Áll a toronyóra is, ez is éppen eleget kapott. A toronyból lejövet, a torony alatti karból átellenben az orgona szomorú képe szökik elő. Több hiányzik a sípokból. Csaknem az egész mennyezet megsemmisült az orgona felett s körül. De az orgona csodálatosan mégis szól, sőt így is használható. A mennyezeten egyébként mintegy 7 helyen van több lapméter sávban, egyenkint is, lövések által megrongálva nemcsak a stukaturozás, hanem az alsó és felső deszkázat is, úgyszintén ezeknek megfelelően a tetőzet faváza és fedőbádog. Az 5 fő nagy ablak, s 4 kisebb mellékablak kivétel nélkül betört. Csak a katedra melletti nagy ablakkeretben maradt meg épen 2 üveg alól, s a férfiak oldalán jobbról, a toronyalatti kijáratnak haladva, egy felső kis ablaküveg a nagyablakon. Az orgona-melletti számmutató is megsérült, a harcok után lezu-

– 324 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

hanva feküdt a padokon. A padok közül azonban számottevő sérülést nem kapott csak 2,1

a női, 1 a férfi padok közül. Épen maradt a vasrúdon függő korona a katedra fölött, maga a katedra is csak jelentéktelen repeszdarab-sérülést szenvedett belülről, a Mózes-széken is csak egy ilyen kis sérülés esett lábtól. Épen maradt az úrasztala, s az azt körülvevő rács, amit Őri József készített volt. Egy löveg az úrasztala előtt jobbra, a központi részen a templom kövezetébe fúródott, de nem robbant, s így nagyobb kárt nem okozott. Sértetlenül maradt a mennyezet központi részén levő nagy bibliás felírás is: „Ez a hely Istennek háza és a mennyország kapuja.” (I. Móz. 28:17.) A kár így is a templomnál és toronynál 100.000

pengőre tehető.

A templom után a lelkészlak szenvedett legtöbbet az egyházi épületek közül, összes mellékhelyiségeivel együtt. A lakás egész utcafronti tetőzete megsemmisült. Az utcafronti egész falazat, úgyszintén a kert felöli fal, nagyon megrongálódott, az összes külső ablakokkal, ablakfákkal együtt. Bár a középső nagyszobában a padlást és mennyezetet is áttörte egy, a padlózatban eltűnt lövedék, belül nagyobb kár nem volt. Kisebb sérüléseket kaptak csak a bútorok. Minthogy a tüzérségi megfigyelő bár a toronyban volt, de lelkészlakon is ál andó német telefonszolgálat volt, leszedni az irodában is csak az ablakok egy részét lehetett, s így itt is sok ablak betört. Találatot kapott a WC 2 méternyire mindössze a pincétől.

Az összes ólak, góré, főként a nagy istálló, melynek nagyobb félszakasza össze is omlott.

Lelkipásztornak csaknem egész jószágállománya elpusztult: 2 szarvasmarha, 3 hízósertés, 2 anyakoca, 1 süldő, malacok, 100-nál több szárnyas, stb. Tönkrementek a kerítések.

Súlyos találatot lehetett összeszámlálni épületeken és udvaron. 12 szekérnyi takarmány is részben a harcok alatt, részben azután megsemmisült. A kár itt összesen az épületekben, lelkipásztor saját kárait nem számítva: 30.000 pengő.

Iskolák és tanítói lakások (5 tanterem, 4 tanítói lakás) is jelentős károkat szenvedtek, kivétel nélkül, úgy a benti, mint az újtelepi iskolánál. Mindenütt lettek tető és mennyezet-károk, ajtó, ablak károk. A falazat az igazgatói lakásnál rongálódott meg leginkább, a tetőzet azonban az összes iskolai épületeknél megrongálódott, a levezető csatornákkal együtt. Az igazgatói lakásnál, az úttestre és templomra néző hatalmas tűzfalat érte a legtöbb veretés, egy erős lövedék átütötte az erős és vastag téglafalat is, ugyancsak találat érte itt a pincét, s a nagy iskolateremnek a mennyezetét, több helyen is. De találatok érték a kántortanítói lakást is, az udvar és kert felől. Megsemmisült a fedett tornác, a konyha-ajtót szétvágta egy találat, amely károkat okozott a konyhában is. Kivágta a légnyomás a szomszédos előszoba ajtaját is. Bár egyébként a szobák ebben a lakásban szenvedtek legkevésbbé, úgyhogy itt maradtak meg még ép ablakok is. Az e lakáshoz tartozó tanterem csak kisebb sérüléseket kapott, de a tetőzet az összes iskolai épületek közt – az újtelepi iskolán kívül – itt szenvedett a legtöbbet. Szinte az egész féltető palázata megsemmisült az udvar felőli oldalon. Az ezzel az épülettel összefüggő folytatólagos, de külön közös folyosójú III. és IV. számú tanterem kapott még sokat. A III. számú tanterem előtt a folyosóra bevágódott, s mély gödröt hagyó lövedék szétvágta a kettős folyosóajtót, megrongálta a szeneskamra ajtót, mely innen nyílik, darabokra szedte a szintén kettős tanteremajtót; a légnyomás kitörte az összes ablakot, amiket azért nem lehetett leszedni, mert németek voltak az iskolákban közvetlen a harcok előtt, csak a padokat sikerült kimenteni, a többi

– 325 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

tantermekből valókkal együtt, amelyekből inkább a harcok előtt, a többszöri német katonai igénybevétellel rongálódott meg igen sok.

A IV. számú kistanterem, amely 1937-ben bővíttetett, az udvarfelőli sarkánál kapott tetőt, falat és mennyezetet átütő találatot. Sokat szenvedett az e tanteremre néző tanító-

női lakás is tetőzetben ért károkkal, betört ablakokkal, tönkrement külső ajtóval. A benti iskolák szomorú képénél is szomorúbb az újtelepi (újrábéi) 1930-ban épült szép modern iskola képe, ahol lakás és iskola több súlyos találatot kapott. A tanteremnél az udvar felől a 3. ablak fölött fal és mennyezet nagy szakaszon áttörve, megrongálódott csaknem az egész palatető. A tanítói lakásrészt az utca felől érték súlyosabb találatok. Míg a többi tanítói lakások lakatlanul voltak a harcok idején, itt a hadbavonult Borsós László tanító felesége, 2 gyermekével példás hősiességgel ál ta ki a harcot az épület pincéjében, ahova nagyon sokan húzódtak le akkor az újtelepiek közül, s az mindnyájuknak jó fedezetet nyújtott. Idekint csodálatosan teljes épségben maradt meg az 1937. évben épített szép tornyos-harangláb, a haranggal együtt.

A benti iskolaépületekhez tartozó kettős sütőkonyha-tetőzet, továbbá a harangozó-

iskolaszolgai szoba és magtár kapott a falat bedöntő nagyobb találatot, de megsérültek a melléképületeken is, általában a tetők.

Az iskolai asztalok közül 3 veszett el, s ezekből meg csak 1 került.

Az iskolai berendezésben esett károk az igazgatói tanteremben a legsúlyosabbak,

ahol összetört egy nagy iskolai szekrény, s a benne levő összes érték: iskolai múzeumi gyűjteményes tárgyak, érme és ásványgyűjtemény, fizikai eszközök, stb., 20 fiú tornaruha (nadrág és trikó), 24 leány tornaruha, pártákkal, magyaros; nagyszámú kis zászló stb.

elveszett vagy megsemmisült. Sok-sok szemléleti tárggyal és eszközzel, képpel, növény-gyűjteménnyel, stb., 2 nagy földgömbbel együtt. Ezekről külön részletes kimutatást őr-zünk.Csak a térképek maradtak meg sértetlenül, amiket előzetesen másutt helyezett biztonságba iskolaszéki elnök, egy kisebb asztali iskolai szemléltető-tárgy-szekrénykével együtt.

Az épületek kártétele: 50.000 pengőre, a felszerelési, berendezési, és szemléltetőtárgy-kártétel: szintén legalább 50.000 pengőre tehető.

Az újtelepi iskolánál berendezésben, felszerelésben, szemléltetőeszközökben lényeges károsodás nem volt.

Klenódiumokban, bár a veszteség nem számottevő, mert lelkipásztor, Szücs Gyula

gondnokkal és Szőke Károly harangozóval, ki negyedszázada már, hogy itt megszakí-

tás nélkül harangozó, a harcok előtt még idejében gondoskodott, hogy a paróchián levő

páncélszekrény biztonságába helyeztessenek az oda beférő klenódiumok, mégis, mert a páncélszekrényt fel kellett nyitni a bevonuláskor, s a komendáns jöttéig majd két héten át még számtalanszor, s mert nem is lehetett mindenkor a jövő-menők nyomában lelkipásztor, eltűnt 1 darab hímzett keresztelő-edény terítő (Balogh Imréné ajándéka 1936-ból), s egy ismeretlen adományozótól származó zöldes alapszínű kockás úrasztali selyemkendő, megsérült október 21-ről október 22-re virradó éjszaka egy a páncélszekrényből kiszo-rult, s az irodai nagy iratszekrényben eltett, Fülöp Gusztáv volt nagyrábéi községi jegyző

– 326 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

által 1905-ben ajándékozott nagy megbarnult ón úrasztali kenyértartó tál, amit a lelkészlakon akkor megszál t mintegy 60 főnyi orosz katona, akik itt a késő éjszakába nyúlva sütöttek-főztek, valószínűleg tűz fölé tett, s így olvadt ki egyik szelén és alján, bár úgy látszik, hogy faragni is próbálták. Lelkipásztor reggel a hamuban talált rá rögtönzött szabad tűzhelyen, a lakás előtt, illetve a magtár tornácán.

A harcok alatt vagy utána közvetlenül nyoma veszett még Nagyrábén a rögzített,

aranyszegélyes feketebársony szószék-szegélytakarónak (1926-ból özv. Dajka Jánosné szül. Papp Erzsébet ajándéka), amelynek anyagjából csupán egy félméternyi maradt meg, ami eredetileg sem volt használatban, hanem letéve őriztetett a többi úrasztali ruhákkal.

Ennek eltűnése annál kevésbé érthető, mert a templomban az úrasztalától jobbra és balra levő kis asztalkákon a harcok után is épen maradtak meg a kis terítők, sőt a keresztelő

edények is, nem különben a papi székben a biblia és énekeskönyv, amiket Patai Ambrus presbiterrel a harcok után közvetlenül épen talált meg rendes helyükön, s hozott be a lelkészlakra maga lelkipásztor. Ezek az utolsó istentiszteletről maradtak ott, mert a harc épp vasárnapra, váratlanul jött. A kárértek itt:1500 pengőre tehető.

Könyvtári, levéltári anyagban:

A lelkészi hivatalnál anyakönyveink teljes épségben megmaradtak, a konfirmáltak

anyakönyve II. kötete kivételével, amelyből az 1940/41. évfolyamot érte megcsonkulás, az 1940-es évfolyam 14. sorszámától az 1941. évfolyam végéig hiányoznak a lapok, amiknél kiszakítás nyoma látható. A bejegyzéseket egyébhelyt visszamaradó feljegyzéseikből, s az ez években konfirmáltak személyes berendeléséből kísérli meg rekonstruálni lelkipásztor.

Épen maradt meg a paróchiális könyvtár is, mindössze az iratterjesztés szenvedett némi kárt, pár biblia és zsoltár megsérülésével. A presbiteri bibliaórákon, továbbá vasárnapi (bibliai) iskolában használt bibliákból is megsérült néhány.

Irattári anyagban sem volt, s nincs is megál apítható lényeges károsodás, a kurrens iratok ágyásba szórattak szét, de idejében összeszedhette és kiválogathatta ezeket lelkipásztor, ami jóllehet nem kis munkát adott.

Megsérült viszont, illetve megcsonkult az 1943. évi sajátkezelésű adófőkönyv, az első

20 oldal a 201. tételszámig kitépetett belőle elölről, az átvonulásokkor valószínűleg tűz-gyújtáshoz vagy egyéb célból. Így találta utánuk lelkipásztor.

A kárérték itt e pontoknál: 200 pengőre vehető.

Az iskoláknál:

Osztálykönyveket, naplókat, iktatókönyvet, postakönyvet, s az összes fontosabb iratokat bár nagy gonddal szedte össze és helyezte el a lakása legbelső szobájában ott legnagyobb biztonságban gondolva Koczóh Sándor igazgatótanító, mégis mivel ő szeptember 28-án, több hónapi itthoni orvosi kezelés után, további gyógykezeltetésre, betegszabadsá-

got kérve és kapva, családjával együtt Budapestre távozott, s mert lezárt lakását feltörték, előbb a németek szál va meg ott, majd a harcok után a benyomuló orosz-román harcosok, majd átvonulók jártak át meg át a lakáson, nem különben „helybeli zabrálók”, főként iskolát-hagyott gyermekek közül: osztálykönyvekből, naplókból is egyebekből is sok elkalló-

dott. Sőt elveszett az iskola pecsétje is. Az iskolai nagy falióra is eltűnt, ez utóbbi azonban később előkerült. A harc után menthetőket lelkipásztor vette magához.

– 327 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Teljes képet alkotni a hiányról itt még nem sikerült.

A könyvtári könyvek nagyobb része is eltűnt, az iskolai segélykönyvtár könyvei közül azonban maradt meg szépen, vagy visszakerült.

Igazgatótanító saját könyvtára azonban, számos vezérkönyvvel együtt elkallódott.

Ezekből meg alig valami került.

A helyben maradt Sipos Ida tanítónő is hasonlóképpen járt, pedig ő itt volt, s lakásába naponkint többször is átjuthatott.

A kárt itt felértékelni még hozzávetőleg sem tudjuk.

Más anyagi értékekben:

Az egyház páncélszekrénye (a községben egyedül ez az egy!) megmaradt sértetlenül, mert fel tudta nyitni kívánságra lelkipásztor, s bár átvizsgáltak benne mindent a bevonulók, először még sem a benne külön pénzesládácskában levő pénzt, sem egyebeket bántották, mint a templomhoz tartozókat. Mégis már a benyomulás másnapjára eltűnt a páncélszekrényben elhelyezett kasszából a benne levő 200.92 pengőből 171.57 pengő, ami a pénztárnapló és a talált, illetve visszamaradt pénzkészlet egyeztetéséből volt megál apítható. A páncélszekrényt október 17-én hajnaltól ál andóan lezárni nem is lehetett november 1-ig, amíg a komendáns ide nem jött. A biztonságban tétel csak ettől fogva kezdődött.

Az egyház magtárjából is, mely falat átszakító találatot kapott, a zsákokban álló bú-

zából 2 zsákkal eltűnt, súlyban 169 kilogramm. Több hiány is van minden bizonnyal, ha utána nem néz lelkipásztor, s le nem int több ott ólálkodó suhancot, s ismét le nem zárja a feltört magtárajtót, s el nem torlaszoltatja harangozóval a löveg okozta nagy nyílást a magtárfalon.

Az egyház sajátkezelésű 31 kataszteri hold földjén, valamint az 53 kataszteri hold lelkészi-, és 48 kataszteri hold tanítói javadalmi földeken is lényeges volt a kár mindenütt.

Főként a tengeri és napraforgó-földek lettek hasznavehetetlenek a sűrűn beásott fedezé-

kektől, a lelkészi javadalmi földön különösen, hol 4 kilőtt tank is ott feketéllik sorjában a Király út mentén csak egy darab kukorica-földön, továbbá a mindent tipró, mély bevá-

gásokat hagyó tanknyomoktól, tankok, ágyúk beásásától, s a mozgó háború általában a harcok egyéb megnyilvánulásaitól. A minden termésében annyira megáldott esztendőben a gyönyörű tengerik összetörve feküdtek a földön, megégtek hatalmas szalmakazlak, vagy még csépeletlen búza-osztagok, egyéb csépeletlenül maradt kalászosok, semmivé vált a harcok előtt be nem szedett napraforgó. A kár általános viszonylatban is a legnagyobb a lelkészi javadalmi földön volt, a Király út mentén, ahol a harci felvonulások zöme mozgott.

Legalább 100 mázsa tengeri kára volt ebből lelkipásztornak, s ugyanennyi a megmunkáló feleseknek, 7 felesnek, s családjának. Ez volt a sorsa a lelkészi javadalmi földön is, s másutt is a még be nem szedett napraforgónak, kisebb mértékben a répának. Lelkipásztornak szalmája is mind elégett, úgyhogy magának meg egy szál sem maradt. A harcok, illetőleg már inkább a harcok utáni idők martaléka lett továbbá házhoz behordott 12 szekérnyi szá-

las (lóhere, lucerna, széna) takarmánya, semmivé vált 5 holdnyi magrahagyott bodorka.

A lelkészi javadalmi földek mellett levő tanítói javadalmi földeken is nagyjában hasonló helyzet volt, bár ezek már beljebb estek a Király úttól, s a kár ezeken lényegesen kevesebb volt. Az egyház saját kezelésben lévő, de szintén feles gazdálkodás mellett haszno-

– 328 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

sított egyházi és iskolai célú földjein is tengeriben legalább 50 %-os kár volt, vagy inkább több. A kár felbecsülve itt 70 mázsa csöves tengerire tehető.

Semmi sem jött be viszont sem a javadalmi földekről, sem az egyháznak a köztes veteményekből: tök, stb., kóró, amikből más esztendőkben mindig pénzt látott. A megmaradt kevés tengeri összeszedése is télvíz idejére maradt, s akkor is sok üggyel-baj al történt összeszedése is, beszállítása is a járójószág nagy hiánya miatt. Mert a felesek nagyobbrészt járójószág nélkül maradtak. A jószág-veszteség Nagyrábén közel 80 […].

De a termésveszteségnél is nagyobb kár lett és súlyosabb gond a harcok nyoma-

it viselő, hadszíntérré tett, a tengeri, a napraforgó, földeket általában sűrű, itt-ott mély felgödrölésben hagyott földeknek újra művelés alá vonása nehézségei. A felesek amúgy is általában nemcsak itt, de az egész körzetben elál tak a felesföldektől, s még javukra biztosított kétharmados művelés mellett sem lettek hajlandóak a megmunkálásra; azt a földet egyáltalán nem, amelynek művelés alá vonása a bunkerek, fedezékek, gödrök behúzásával kétségtelenül sok munkát adott. Ilyen földekre még úgy sem akadt megmunkáló, ha egy év termés részére tejesen felajánlott. Az itt kiosztásra váró, azóta kiosztásra is került hatalmas 7000 holdas nagyváradi római katolikus püspökségi birtok is nagyban hozzájárult ahhoz, hogy előál jon ez az ál apot. De a járójószág, általában jószágfélék itten rendkívüli leapa-dása, s így a munkaerő hiánya is okozta, továbbá hogy esőnélküli, szegény volt a tavasz, s kiszáradt az eke a földből a tavaszi hónapokban.

Ezeknek a következménye lett, hogy az egyház 31 kataszteri holdat kitevő sajátkezelé-

sű földjén mindössze 8 hold lett felszántva, s bevetve tavasziakkal: tengerivel, zabbal. Őszi vetésről nem lehetett szó egyáltalán. A 48 hold tanítói javadalmi földön pedig mindössze 4 hold lett felszántva, tengerinek s még 4 hold van lóherével beállítva. A lelkészi javadalmi földön, közelsége miatt, s mert egy feles, most kétharmados a kezén volt 13 hold földet ez évre is megtartotta, s mert még 3 feles szintén leszántotta a tarlókat, s mert a lelkészi javadalmi föld falufelőli részén a gyep mellett legalább 10 holdat igénybevételre, megváltásra, tehát kiosztásra vártak, ennek egy részére mégis csak akadt megmunkáló, úgyhogy az 53

holdas lelkészi javadalmi földnek felerésze lett megközelítően folyó évben is megmunkálva.

A földreform végrehajtásával kapcsolatos igénybevételek során, mint 100 holdon fe-lüli birtokrészt 32 kataszteri holdat vettek igénybe az egyházi földekből, melybe beleesik 18 hold különfekvő OFB-föld is, mely kifizetve még nincs, s nincs is telekkönyvezve az egyház nevén. Ezt az egyház adósságai rendezésére a múlt évben részben el akarta már adni, de mire a jóváhagyás lejött, a háború közvetlen előterében nem volt már vevő, s az előadást és adósságrendezést nem lehetett lebonyolítani. Ez is hozzátartozik egyház háborús kárai közé! A megválasztásra kerülő további 14 hold földet a már említett helyen a lelkészi javadalmi földből a falu felől (a gyeptől) a Király úttól a biharnagybajomi köves-

útnak a leánytanítói (igazgatói) javadalmi földön át egyenes, törésnélküli vonalban veszik ki, amiből a lelkészi javadalmi földből 10 kataszteri hold 1435 négyszögöl, a leánytanítói javadalmi földre 3 kataszteri hold 162 négyszögöl esik. Ez ellen a presbitérium elnöksége hiába tiltakozott.

Veteményes, kerti földeknél a kár általános volt. A temetőben a kitermelésre váró aká-

cokból hiányzik mintegy 60 mázsára becsülhető.

– 329 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Mennyiben sikerült a harcok után évvégéig visszaállítani a normális ál apotokat? S a továbbiak folytatólag:

A romok eltakarítása, a legsürgősebben szükséges lehető javítások.

A Nagyrábén és környékén 1944. október 8-17. között lefolyt harcok elképzelhetően sok romot hagytak hátra. Csak a községben 10 teljesen leégett ház, melléképületeket nem is véve számításba, 700-ból több mint 400 többé-kevésbé súlyosan megsérült ház, számos melléképület, összetört vagy teljesen elpusztult kerítések, leégett szalma és takarmánykaz-lak, leégett vagy szétlőtt tanyák, a sok elpusztult jószág, kilőtt tankok, szétszórt fegyverek (csak bent a községben és közvetlenül körülötte 27 kilőtt tank (orosz), 1 román ágyú, 2

német gépkocsi), gazdátlan sisakok, tört lőfegyverek, stb., a község központjában 9 napig veretett templommal, községben és határán hevenyészve, szükségképpen temetett, vagy temetetlenül maradt, s úgy felkutatott emberi és ál ati hul ák: olyan kép volt, amelyet felidézni sem jó, s amire jellemző, hogy még maguk a végén benyomuló orosz és román katonák is sajnálkozva mondták rá, hogy ez egy második Sztálingrád. Később átvonuló oroszok, vagy mások sem tudtak, vagy tudnak átmenni községünkön még sem úgy, hogy meg ne állottak volna vagy meg ne ál ananak, legalább is ne nézték volna, vagy ne néznék még ma is nagyon a háborúknak sok-sok látható jelét és nyomát. Messziről, a legtávolabbról visszatért munkaszolgálatosok vagy katonák is mondták és mondják, hogy nem láttak ennyire vagy ennél jobban veretett községet útjukban sehol, s egy bokorban ennyi kilőtt tankot, páncélost.

A romok eltakarítása, s a legszükségesebb és lehető javítások elkezdése és folytatása itt párhuzamosan, illetőleg egymást követőleg folyt.

Amint a harcok utáni szabad fellélegzés, bár a pusztulást, veszteséget látva bizonyos fokú visszavetés, zsibbadtság és tanácstalanság után erőt vett a lelkeken az élni és építeni akarás, mégis, aki csak tehette, igyekezett saját és szomszédja, jóembere házát vagy ólját: ahogy tudta, igazítani. A harcok alatt, de közvetlen utána is, szép példákat mutatott az emberi együttérzés!

De odafordult a figyelem „a saját mel ett a másé” kimondatlan jelszóval a középületek felé is, sohasem hal atszott annyit, mint most, nemes értelemben is, hogy az a templom, az az iskola a miénk.

A középületek romeltakarítási és javítási munkálatai során elsőnek kerültek sorra az egyházi épületek, mindjárt a malom lisztért, betévő falatért oly annyira sürgős, egyelőre csak kövön való sima őrlés, darálásig való ideiglenes javítása után, amit nem lehet sértve venni.

Lelkipásztor a harcok után közvetlenül, már október 8.-án szomorú szívvel nézte át Patai Ambrus presbiterrel együtt, mindjárt a reggeli órákban (de Szücs Gyula gondnok is jelentkezett már e nap reggelén a lelkészlakon lelkipásztoroknál) a templomot, azután az iskolákat, tanítói lakásokat, ez utóbbiakat Sipos Ida tanítónővel együtt, majd feljött Szőke Károly harangozó is, s fájó volt a látvány: romok, mindenütt romok! Még e nap folyamán Patai Ambrussal a Hangya szövetkezet, Ványai Imre banki pénztárossal, gazdasági elöl-járóval a Hitelszövetkezet helyiségeit is megtekintette lelkipásztor, mint mindkettőnél ügyvezető elnök. A jövés-menés pedig még nem volt biztonságos. Nagy és nehéz gond volt ekkor még: saját erőből hogy és mint lesz itt újra rend, hogy lesznek eltakarítva

– 330 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

a romok, s hogy végződnek el csak a legsürgősebb és legszükségesebb javítások?

Erre volt a felelet, mikor a saját október végi kezdő próbálkozásokon túl, november elején már rákerült közmunkával a sor.

Először a lelkészi iroda ablak és ajtó üvegezésére, mert november 1-jén itt szál t meg, illetve Erőss András gazdától idejött át az orosz katonai parancsnok (komendant), s az iroda után, hét végére tető alá hozatta az utcafronton teljesen megsemmisült tetőzetű lelkészlakot, úgyhogy november első vasárnapjára a lelkészlak már újra tető alatt állott.

De sorra került mindjárt a templom is, kényszerítő körülmények nélkül ez lett volna az első. Fekete Lajos munkavezető mester, Lajos fiával, továbbá Papp Lajos, Ötvös András, meg Veress Miklós ácskőművesek, Papp Gyula és Mózsik Antal bádogosok végezték közmunkában is elismerést érdemlő odaadással a javításokat, s foglalkoztatták a melléjük rendelt (naponkint 10-15) segítő munkaerőt, kik részben a romokat takarították el és planírozták, részben kéz alá dolgoztak, kik között ott volt lelkipásztor is, csaknem ál andóan.

November 25-re jutott a templomjavítás abba a stádiumba, hogy leányokat lehetett fel-rendelni, jöttek is szívesen sokan, hogy felsúrolják, kitakarítsák a templomot, letörölgessék

– harangozónak és Zsuzsánna leányának segítve – az összes padokat, szószéket, úrasztalát, karzatokat, orgonát, hogy készen ál jon a templom másnapra, november 26-ra istentiszteletet (a harcok utáni első templom-istentisztelet) tartására és úrvacsora-osztásra. Az orgonát már előtte napokkal elkezdve, T. Papp Ferenc községi tisztviselő, egyedüli, aki helyén maradt a községi férfi tisztviselők közül, javítgatta és szedte rendbe nagy gonddal, ő volt különben a templomi, általában vasárnapi és ünnepnapi istentiszteleteknél a kántor, szíves felajánlkozással, minden ellenszolgáltatás nélkül, csak tiszteletből, egészen március végéig, Koczóh Sándor igazgatótanító visszaérkezéséig. Az orgona harcok utáni kitisztítása és használhatóvá tétele tehát a T. Papp Ferenc nevéhez fűződik.

A templom ez ideiglenes javítása magában foglalta a teljes tetőzet átjavítását, ajtó, padok és mennyezet részbeni deszkázat-javítását, harangoknál toronyfalazat és ablakok részbeni javítását, templom, karzatok és toronyfeljáró romoktól, törmelékektől való megszabadítását, teljes kitakarítását, s részben a toronyfedő bádog lehető igazítását is. A tető-

javításhoz Mester Lajosné egyháztagtól, továbbá a községi főjegyzői egyik melléképületről (nagy istállótornác) került le szükséges bádog.

Az iskola-épületek tetőjavítása már a templomjavítással párhuzamosan elkezdődött, november közepétől kezdve folytak itt is a munkálatok. Fekete Lajos egyháztag, munkavezető mester, aki készítette 1937-ben Újrábén is, az újtelepi iskolánál a haranglábat és tornyot, ott volt, irányított mindenütt. Az iskolák és tanítói lakások belső takarításánál, a szétszórt iratok, könyvek, naplók összeszedésénél és kiválogatásánál napokon keresztül ott volt szünet nélkül lelkipásztor, maga végezte a kiválogatás és szortírozás munkáját, s minden fontos dolgot a lelkészi lakra, a kevésbé fontosakat az iskolai szekrényekbe helyezte el, ahova már előzőleg is többször rakta vissza harangozóval együtt vagy nélküle az ismét és ismét átkutatott és kiszórt füzeteket, értesítőket, könyveket, naplókat. A tantermek első

takarítása október 27-én volt.

A benti összes iskolai épületek és tanítói lakások tetőzete november végére lett kijavítva, négy tanterem beüvegezése, külső egysoros ablakkal is megtörtént Daróczi Gyula és

– 331 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Bozsányi Dezső asztalosok odaadó munkájával december első napjaiban: a lelkészlakon az iroda ablakit előzőleg Dajka Antal asztalos javította, szintén egy sorral.

Az újtelepi iskola-épület tetőjavítását a tanítói lakásrész felett már előzőleg elvégezte Borsós Lászlóné, tanítóné édesapja, Dajka Pál presbiter Karácsony Lajos újrábéi iskolaszolgával. De a teljes iskolatetőzet pala helyett cseréppel való lefedését, a mennyezet belőtt részének kijavítását, az ablakok egy részének bedeszkázását Kántor József ács végezte, míg az ablaküvegezést itt is Daróczi Gyula asztalosmester.

A tanítói lakás tetőzethez a pala-pótlást az iskolatető kevés megmaradt ép palájából, az iskolatető fedéséhez pedig a cserepet az ONCSA-tól kimaradt cserepekből pótolni sikerült. Mindez december elején megvolt.

Ezzel az összes egyházi és iskolai épületek ideiglenes javítása befejeződött, s csak a lelkészi udvaron az ólak és góré, továbbá a benti iskolánál a 2 részes sütőház maradt javí-

tatlanul és tető nélkül.

Az 1945. évben április hónapban a lelkészi lakás utca felőli kert-kerítése, továbbá az udvar és veteményeskerti többi kerítések kijavítása került sorra, amit Fekete Imre végzett el kifogástalanul, fizetésért, munkadíja: 150 pengő volt. Június elején az összeomlott lelkészi nagyistállót bontatta le gondnok, s javíttatta ki, hozatta tető alá a megmaradt ólrészt és kocsiszínt, majd megtapasztatta az ólfalat, továbbá a lelkészlak kertre néző teljesen ösz-szelőtt nagy tűzfalát, s az egész lakásfalat, ahol hibás volt.

Még május hónapban ki kellett javíttatni a tornyon a vil ámhárító 5 helyen megszakadt drótját, továbbá le kellett dróttal kötöztetni a viharok által megbontott bádogtetőt a templomon.

Szőke Károly harangozó megjavította, ellőtt oldalán végig feldeszkázta az iskolai nagy fáskamrát.

Őri József kerékgyártó kijavította a megsérült, találatot kapott templomi nagyperselyt, s a feltört két kisebb perselyt is.

Mészáros Mihály 8 napi fáradhatatlan munka után rendbe hozta s elindította a harcok alatt megsérült toronyórát, amely már a harcok előtt sem járt.

A templomnál szükséges belső javítások, külső javítások, tető és toronyjavítás, templomablakok beüvegezése ál andó előkészületben vannak, áldozócsütörtök óta ezekre állandó adakozás van, adománygyűjtést indított meg ezenkívül lelkipásztor a debreceni nagytemplomra.

Egyháztagokra, gyülekezetre, és lelkipásztorra még továbbra is nagy feladatok vannak.Tisztviselők munkába állítása.

Lelkipásztor helyén maradt a harcok alatt is, tehát a pásztori munkában megszakadás nem volt. A 9 napos harc alatt a lelkészi pince volt a menedékhely, ahol a szomszédokkal együtt szent lelki közösségben nyújtott vigasztalást és megnyugvást az ige, a közös ének és imádság, ami olyan nagyon jó volt. A harcok kezdő napján, október 8-án, vasárnap már csak ilyen csöndes pincei istentisztelet volt. Október 15-én is, sőt a harcok után október 22-én is, bár előző nap, október 21-én szombaton, Gyarmati Lajos presbitert népes gyülekezettel temette itthon, de éppen szombaton estére érkezett a községben megszálló újabb

– 332 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

népes átvonuló csapat (gyalogosok), akik közül mintegy 60 főnyi szál t meg a lelkészlakon, s bár vasárnap reggel ezek tovább mentek, rendes istentisztelet tartására ez a vasárnap még nem nyújtott módot, s így csak háziistentisztelet volt, mint általában naponkint, melyeken az egész gyülekezetért imádkozott lelkipásztor. Október 23-án és 24-én a súlyos sebeivel nagy beteg Galambos Sándort látogatta meg lelkipásztor, ahol igét olvasott, imádkozott a beteggel együtt, s közös éneklés volt. Nagyon köszönte ezt a beteg, neki ez olyan nagyon jó volt! Október 25-én még meglátogathatják leányai a szomszédos Bihartordáról, s e nap estéjén pihen el csendesen. 27-én temeti lelkipásztor. 29-én vasárnap gyülekezeti istentisztelet a lelkészlak nagy előszobájában, aminek előkészítésében (mert harangozás még nem volt), Patai Ambrus presbiter és özv. Nagy Károlyné gyülekezeti iratterjesztő

segítik lelkipásztort. Délután ismét temetés volt. Október 31-én, a reformáció emléknap-ján temette lelkipásztor a sebeiben elhalt id. Rácz Ambrus presbitert, kiről szintén volt szó már előbb. Az első keresztelés, egy héttel később, november 5-én volt. Az első esküvő

pedig december 13-án (K. Dajka Imre bibliás ifjú, az első rábéi ifj. egyesületi tagok közül, Varga Rózával esküdött.)

A hívek egy részével, akik sűrűn keresték fel lelkipásztort, a harcok alatt is ál andó kapcsolat volt, a harcok után viszont általánosságban szinte mindenkivel találkozott a lelkipásztor, lelkészlakon, utcán, a templom körül, a templom előtti kútnál főként már a kora reggeli órákban, továbbá a sorozatos temetéseken, községházán, családlátogatások alkalmával az egyes családoknál. S megkezdte lelkipásztor a konfirmándusok előkészítését is.

Presbiteri gyűlést december 10-én hívott először össze lelkipásztor. Ez az iskolában volt, minthogy a lelkészi irodát november 1-től a komendáns vette igénybe. Ezen a gyű-

lésen a presbitérium, hálaadással a megmaradásért, a károkkal és tennivalókkal foglalko-zott. Tudomásul vette lelkészelnök előterjesztésében az általános helyzetképet, a károkat, az eddig történt javításokat, az iskolák újra megnyitását december 4-én, az egy helyén maradt rendes tanerő mellett, szükségképpen 3 női kisegítőtanerő beállítását. Ezen a gyűlésen ismertette és mutatta be lelkipásztor a Protestáns Lap harcok előtti utolsó szá-

mát, minthogy a harcok előtti utolsó gyűléskor, október 3-án ez még nem érkezett meg hozzánk „A Tiszántúl Református népéhez és előljáróihoz!” intézett püspöki szót előzőleg is ismertette már istentiszteleten, és családi összejöveteleken a harcok alatt is a pincébe.

A harcok utáni december 5-én kelt 4300/1944. számú első püspöki körlevél ekkor még nem jött meg, csak később, december 15-re. S még ez nap alkalmi postával rövid tájé-

koztatást küldött be lelkipásztor Monostorpályiba Dr. Szász Imre espereshez. Egyúttal a szélesebb körű adatgyűjtő munkát is elkezdte.

Harang hívogathatott november 26-tól ismét templomba. Népesek voltak az adventi

vasárnapokon az istentiszteletek, s a karácsonyi és újévi, az ablaknélküli templomban is buzgóság és adakozási készség megnövekedett. Istentiszteletet tartott és úrvacsorát osztott lelkipásztor Újrábén és Pernyéspusztán is, mindenütt fogyva is, megnövekedett gyü-

lekezettel és áldozat készséggel, emellett lelkipásztor háziistentiszteleteket végzett.

Év végével az akkori pénztelenségben is, az adófizetési kötelezettség érzése is sokak-ban felébredt. Nem látszott, hogy eltérítette a háború Istentől, inkább közelebb vinni látszott Hozzá az embert.

– 333 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Újévtől, illetve újév után húsvétig, mindig népes gyülekezettel, s nagyiskolában tartattak az istentiszteletek, húsvét után a templomban ismét megnövekedvén a szentház iránti szeretetet.

A húsvét szomorú volt, mert ekkor kellett lelkipásztornak 14 évi itteni szolgálata közben először távol lenni a gyülekezettől nagy ünnepen. Isten azonban most úgy végezte, hogy lelkipásztornak ekkor kellett felmenni Budapestre kórházban halálos betegen fekvő

feleségéhez, akit már nem találhatott életben, s úgy kellett Isten akaratában megnyugodva is, fájó szívvel eltemetnie. A húsvéti szent ünnepeken itthon lelkipásztort Bal ay Aladár dancsházai lelkipásztor, egyházmegyei tanácsbíró és Kóczóh Sándor igazgató-tanító helyettesítették. Presbitérium és gyülekezet részvétét, a tanítótestület részvételével együtt, Koczóh Sándor tolmácsolta lelkipásztornak. De számosan keresték fel lelkipásztort, mély együttér-zést tanúsítva, a hívek is. Lelkipásztor 8-ik évben járó kis árvaleánykájának is szólt ez a rész-vét, s annak az áldott lelkű, jószívű, betegeskedve is mindig munkában talált jó feleségnek, áldott emlékezetű papnénak, aki egy személyben volt Márta és Mária, aki túlélhette ugyan az ítéletes harcot, de a visszatérés öröme számára meg már csak a mennyei hazában adatott.

Tanítók, tanítónők:

A harcok után, a tantermek rendbehozásával a tanítás december 4-én kezdődött. Minthogy Sipos Ida tanítónő, lelkipásztor nőtestvére volt az egyetlen rendes tanerő az 5 tanerő-

ből (mert a 6 ál ás üresedésében volt), szükség-kisegítőket kellett beállítani: Zagyva Lenkét a benti III-IV. osztályhoz, Sólyom Géza érettségizett ifjút, az iskola volt kiváló növendékét, majd ennek egy hét utáni Debrecenbe távozásával, Lakatos Margit szintén VIII. középiskolát végzett volt községi tisztviselőt az V-VI. osztályhoz, az újtelepi iskolához pedig az I-IV. osztályokhoz Borsós László tanító feleségét, Borsósné Dajka Erzsébetet, míg a benti nagyobb létszámú I-II. osztályt Sipos Ida tanítónő vezette tovább, mint saját osztályait. Sipos Ida átmenetileg az igazgatói teendők el átásával is megbízatott. Lelkipásztor, mint iskolaszéki elnök a kezdetnél, de azután is, mindenben segítségükre volt. Újrábéra (az újtelepi iskolához) Tarrné Dombi Mária tanítónőnek haza lehetett volna már térnie, de férjét előbb hívta, majd nem fogadta vissza mégsem a nép, mint községi tisztviselőt, így nélküle két kis gyermekkel felesége sem jött. Koczóh Sándor igazgatótanító pedig szeptember végétől betegszabadságon volt, s családjával együtt Pesten, illetve Kőbányán tartózkodott. Juhász Károly kántortanító és Borsós László újrábéi tanító, egyházi körzeti iskolafelügyelő pedig katonai, hadi szolgálatra hívatván be volt távol. Rendes tanerők beállítására így nem adha-tott mód.

A 379 tankötelesnek azonban, a nagyfokú ruhátlanság és lábbelitlenség miatt csak egy része járhatott fel, vagy váltakozva jártak fel az egy családból valók, váltogatva ruhát és cipőt, a február 5-i körzeti iskolalátogatáskor is ezt a helyzetet találta még Kádár János biharnagybajomi tanító, körzeti iskolafelügyelő.

A hiányzók és mulasztók szorgalmazására hiába tettek kísérleteket iskolaszéki elnök és községi vezetőjegyzők, valami eredmény minden szorgalmazásnál mutatkozott ugyan, de nem számottevő.

Úgy Sipos Ida tanítónő, kinek bár helyben maradt, anyagilag súlyos és felmérhetetlen károkat okozott a háború, valamint a kisegítők nagy szorgalommal és igyekezettel láttak a

– 334 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

tanításhoz, számukra február eleji látogatása alkalmával iskolafelügyelő is hasznos utasítá-

sokat adott, s maguk a kisegítők is igyekeztek magukat képezve, tanítva tanulni, ami még szembetűnőbb lett, s már a gyakorlat folytán is eredményesebb, mitől kezdve Koczóh Sándor igazgatótanító is, március 19-én, Isten csodálatos gondviselése és megőrző, megsegítő

kegyelme folytán hazatért, s átvehette a benti V-VI. osztályt, eredeti osztályait, Lakatos Margit pedig Újrábéra Borsós Lászlóné mellé a III-IV. osztályhoz ment ki.

A tantestület tagjai példás egyetértésben végzik munkájukat, s végezték mindvégig.

Munkájukban első helyre tették a val ásos nevelést, lelkipásztornak segítségére voltak vasárnapi iskolavezetésben, a gyermeket szorgalmasan vezették templomba, példaadóan látogatván a templomot maguk is. Val ásos délutánokra készültek növendékeikkel, amik a val ásos estéket helyettesítették. Ott ál tak lelkipásztor mellett ebben is. A nemzeti se-gélyakcióra lelkipásztorral együtt felajánlották márciusi fizetésük 5 %-át, gyűjtést vezettek le a Vöröss Jánosné akció javára a visszaérkezett hadifoglyokért. Igen szép és eredményes volt a gyűjtés a Nemzeti Segély javára ismét, pénzben és természetben, 42 pesti gyermek elhelyezését előkészítették.

A szellemi munkások szakszervezete keretében mindkét nembeli ifjúság gondozásá-

ban, lelkipásztorral együtt, kiveszik a részt.

Példás egyháziasságukhoz kétség nem fér.

Igazgatótanítónak munkatöbbletet és sok dolgot ad az iskolai irattár, stb. rendezés, mint törzsköny-vezetőnek új törzskönyv felfektetése, amiben segítségre vannak a többi tanerők is.

A tanítótestület tagjai közül őt érte legsúlyosabb anyagi veszteség, de nem vesztette el így sem munkakedvét. Reá csakugyan illik az ige: „Akik az Úrban bíznak, erejük megújul.”

(Ézsaiás 40:31) Megújult, Isten kegyelméből, az ő ereje is, hogy tudjon tovább hazát és egyházat szolgálni, mint kiváló pedagógus, a tanítás mestere, emellett több mint negyedszázada buzgó presbiter is. Visszatérése óta a templomi kántori szolgálatokat is szíves kész-séggel és odaadással végzi.

Sok imádsággal és könyörgéssel várjuk haza két fogságban levő katonatiszt hadbavonult tanítónkat is.

Gondnok, presbiterek feladataikat, a lehetőségekhez képest, odaadással végzik. Kivé-

tel nélkül ott voltak lelkipásztor mellett a legválságosabb időkben is. Két elhalt presbiter, s két elgyöngülése miatt felmentést kért magaskorú presbiter (id. Török Imre és id. Gyenge Károly) helyére pótpresbiterek hívattak be. A hadbavonult, s mindmáig odalevő egyházfi helyett (Sólyom Károly) új egyházfi (Sólyom Imre) választatott Benti és újtelepi harangozó és iskolaszolga, megmaradva, hűséggel végzik a szolgálatot.

A harci események rövid krónikája:

E cím alá nem jut már egyéb az elmondottak után, mint általános képet nyújtó rövid összefoglaló. A teljes anyag összehordása, felsorolása lehetetlen ma több okból is. Az eddi-giekben csoportosítva vagy elszórtan azonban nagyjára minden ma leírható vagy elmondható lényegesen jellemző adat, e sorok írója megítélése szerint, bennfoglaltatik.

Az október 8-tól 17-ig tartó 9 napos harcot már hetekkel előbb általános vihar előtti feszültség és nyomás előzte meg itt is. Felkavart mindent egy hamis propaganda, amely

– 335 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

kétségtelenül a megfélemlítésre, sőt elrémítésre, mindenesetre arra dolgozott, hogy ál jon meg minden munka, minden rend felbomoljon, menjenek szélnek a tisztviselők, lehetőleg minél kisebb valakire maradjanak a kézről kézre átadott hivatalok, akinek van valamije, az fusson, mentse és vigye magával, ami menthető. Menekültek rémhírei töltötték be a levegőt. Menjen a levente, menjen a javakorbeli férfi, menjen mindenki, aki tud túl a Ti-szán, csak éppen azt nem tudta megmondani senki, hogy mi lesz ott, s mi lesz odébb, a Dunántúl. S ment a magyar város, ment a magyar falu, ment az intelligencia, ment a vagyonos - honfoglalás óta sem hordozott ez a föld talán annyi és olyan szekértábort. Nem volt nagyobb futás bizonyára a tatárjáráskor. Igaz, hogy ilyen általános átözönlés sem volt ezer év óta meg az országon, s a háború ekéje ilyen mélyen s egy barázdát sem hagyva el, magyar földet így át meg át meg nem szántott. Pedig a férfiak, s a munkaerők elvezénylése helyett jobb lett volna: földbe a búzával jelszóval vettetni minél többet és minél előbb!

A nagy termés s munkaerő, még inkább munkakészség hiánya, elpropagandázása miatt csépeletlenül maradt asztagok is várták volna, hiszen így is vártak, míg jövő évi aratásra is elhintik a magot a sírva vetők. Nagyobb örömmel lehetne hordozni a kévéket most.

Nyugodtan lehetett volna betörni többet a tengeriből, nem ment volna kárba annyi belőle a hadszíntérré vált tengeriföldön, s nem maradt volna annyi kint belőle télvíz idejére, szál-lítási nehézségekkel, jószágtalanul.

S mennyi időt elvettek a nem menekülőktől is a menekülők! A dolgozóktól vagy dolgozni akaróktól is a nem dolgozók!

Szívesen nyitjuk meg ajtónkat a jövevény előtt, befogadjuk, kenyerünket vele meg-osztjuk, de milyen vendéglátás az, amikor a céltalanságba visz az út, s valakit tovább így engedtünk?

Rábéról is mindenki futott, s mennyien futottak Rábén keresztül! S mint lett ez a menekülési láz olyan, mint a futó tűz! Rábén a paróchia a harcok előtti hetekben valóságos vendégfogadó. Pedig egész szeptember hónapban német tiszt lakója is volt. A németek sem hagyták el, csak a harcok előtti napon. De már a harcok kezdete napjának éjjelén, úgy két óra körül ablakot vertek újra, hogy itt lesz a kommandó! Ekkor már lelkipásztor is egyedül volt. Nem tudta kinek nyit ablakot. 5-6 óra közt jelezték érkezésüket, de már 3 óra után verte a paróchia utcafelőli falát a golyó, a vihar itt volt. A tanítói lakásból lelkipásztor nőtestvére is átfutott, sógornőjével, ki karján hozta két kisfiát, kik közül az egyik újszülött.

A férj, az apa, lelkipásztor öccse hadbavonult. Később tudtuk meg, hogy eltávozással éppen akkornap Rábéra tartott, de csak Földesig jutott. Reggel 7 órára aztán a német erősítés páncélkocsikkal, tigrisekkel a templomig befutott, szembe a benyomuló oroszokkal, akik a kövesúton Bajom felől, Sugár utcán, Szép utcán, Kistorony utcán, e mellékutcákon jöttek fel tankokkal, a Horthy Miklós utcára a malomnál is: Bajom-Dancsháza, Pernyés puszta s Füzesgyarmat felől, a Király úton is, az egyházi földeken keresztül. Küldöttség ment volna már éppen az oroszok elé, páran el is indultak, s útban érte őket a tűz. Lelkipásztort is keresték ezek, s a községházára fel is ment velük, de vigyázatra intve őket is, maga visszajött.

A küldöttségi fogadtatás mellett előző nap szombat délután a képviselőtestület határozott.

A németek váratlan rajtaütése bravúros volt. Mindössze 127 német jött a páncélosokkal, s a sok ezernyi fő haderőt nem csak visszavetette, de csak vasárnap délig 20 tankot kilőtt.

– 336 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Nagyobbrészt bent a községben kisebb részt a községen kívül, majd 27-re, s a harcok végé-

ig 42-re emelkedett ezeknek számuk. A 9 napos harc alatt 7-szer jöttek be, s verettek vissza az oroszok, kikkel román hadosztály is volt. A harc utolsó napján a németek észrevétlenül ágyútűz mellett hagyták el a falut, lelkipásztort nagyon kérték, hívták, hogy ne maradjon!

De ő maradt, ha biztos halál is vár rá, nem hagyta egyházát, a paróchiát, a híveket, a templomot. Előtte voltak szüntelen a gályarab prédikátorok, a máglyák, a vértanúk, s a kereszt.

Krisztus, aki megváltott. Aki nem félt a harcok alatt, a harcok után sem félt a haláltól.

Pedig az sem volt könnyű, ami ezután jött!

Október 17-én hajnalban benyomultak a románokkal együtt az oroszok. A háború

sorsa ezzel itt eldőlt. A 24 órai szabadrablás itt ugyan napokká, sőt hetekké nőtt, de mégis vége volt a harcnak, a romeltakarító és építő munka megkezdődött. A harci napok közül a legsúlyosabb kedd délutántól a szerda volt. November 1-re községünkbe Wallentin Patkov személyében orosz katonai parancsnok (komendánt) jött. Ez is megtalálta a lelkészlakot.

Nagyrábé, 1945. június 30.

Sipos Károly

lelkipásztor

Ottomány

Szeptember első hetében az iskolákban a tanítást rendesen megkezdettük, a mind sűrűb-bé váló angol-amerikai-orosz repülőtámadások és légi riadók miatt néha-néha a tanítást meg kellett szakítani. Az istentiszteletek tartását a légi riadók nálunk nem befolyásolták.

Bombázás nálunk nem történt, bár a gépek felettünk húztak el.

Szeptember elején érkezett községünkbe az első német katonai csapat, gépjavító csoport, mely az ál am tulajdonát képező, s a Levente Egyesület által bérelt régi kastélyban állította fel műhelyét. Szeptember 29-én érkezett a másik német csapat, mely az iskola épületeiben, s a község lakosainál nyert elhelyezést, parancsnokuk a lelkészlakásba szál-lásolta magát. Iskoláinkban a tanítást tovább folytatni nem lehetett. E megszál ás felboly-gatta a falu nyugalmát, de a katonaság nyugodtan viselkedett, senkit nem bántalmazott, a vásárolt élelmiszerekért – alku szerint – készpénzzel fizetett.

Október 9-én a szovjet hadsereg előnyomulása, s Nagyvárad irányából Margitta és

Székelyhíd felé közeledése miatt az illetékes hatóságok a hivatalnokokat (jegyző, postamester, csendőrség) az érmihályfalvai járásból, s így községünkből is visszavonták. El-távozott a német gépjavító műhely is. Ugyanakkor távozott Kósa Károly igazgatótanitó családjával Nyíradonyba azzal a szándékkal, hogy ott egyik tanyai iskolában várja be a háború, illetve harc átvonulását.

Október 13-án Kiss János vezető jegyző – aki a hivatalnokok kivonásakor szülőfalu-jába, Bagamérba költözött – bealkonyodás után megjelent a községben egy német lovas csapattal, s 30 községi lakost akart velük elhurcoltatni, jószágaikat elkobozva felajánlva

– 337 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

a német hadsereg élelmezésére azon a címen, hogy ezek kommunisták, s a csendőrség kivonásával a karhatalmat a német hadsereg vette át. E községi lakosok olyan férfiak és nők voltak, akik szót emeltek Kiss Jánosnak egy év óta tartó jegyzői munkája, s az ez idő alatt folytatott önkényeskedései, durvaságai, kizsákmányolásai, s a zsidó ingóságok leltározása közben elkövetett lopásai miatt, vagy pedig nem voltak hajlandók neki ingyen szolgálmányokat teljesíteni.

A 14. elhurcolt Cs Nagy Dániel lelkész volt, akit, mert a Kiss János rosszakaratával szemben a lakosságnak sokszor védelmére kelt, sőt törvénytelen és zsarnok viselkedésé-

ért őt felsőbb hatóságnál fel is jelentette, a német katonai parancsnok előtt, mint főlázító és főkommunistát állította be. Lelkésznek elhurcolása előtt még volt annyi ideje, hogy a még – véletlenül – helyén levő szalacsi csendőrőrsöt telefonon értesítette. Csendőrség értesítette a még szintén helyén levő főszolgabírót, ez a német katonai parancsnoksá-

got, s ezek közbenjárására az elhurcoltakat szabadon bocsátották, jószágaikat visszaadták. Lelkész is megmenekült. Másnap csendőrőrsparancsnok lelkészt Szalacsra hívatta, ott értesítette, hogy az őrs eltávozik, mivel tovább megvédelmezni Kiss Jánostól nem ál módjában, ajánlja, hogy ne maradjon itthon. Lelkész ekkor Nyíradonyba, ott segédlelké-

szi szolgálatot teljesítő fiához utazott, csatlakozott a tamási pusztán levő ál ami iskolánál tartózkodó feleségéhez, s Kósa Károly igazgatótanító családjához.

Itt élték át a német, magyar hadsereg visszavonulását, s a szovjet hadsereg előnyomulását, együtt szenvedvén el a velük levő, maguknál hordott ingóságoktól, élelemtől, ékszerektől, értéktárgyaiktól, pénzüktől valamint lovaiktól, szerszámaiktól való teljes megfosztásukat, s egy alkalommal valamennyiük agyonlövéssel fenyegető halálfélelmét.

Az átvonulás után október 28-án valamennyien gyalog hazaindultak, orosz járőrök, csatangoló orosz és román katonák között, nem egyszer mellékutakon bujkálva, tanyá-

kon lakó cselédektől s más magyar testvéreiktől segítve 3 napi út után október 30-án hazaérkeztek.

Lelkész lakását minden ruha és ágyneműjétől, összes ingóságaitól kifosztva talál-ta. Ezeket részben német katonák, részben a szovjet-román hadsereg katonái, részben a község lakosai hordtak el. Annyija maradt, amennyit magán viselt. Igazgatótanítónak egy láda ruhaneműjét, egy láda élelmiszert, írógépjét, 9 mázsa zabját, 6 mázsa árpáját, 4

mázsa búzáját, 10 szekér szénáját vittek el az orosz katonák, és több felszerelési tárgyat hordtak el a lakosok. Hazajövetelük után egy éjszakára az iskola udvarára irányított 200

darab marha mindkettőjük kertjéből leette, ami csak megrágható volt.

Községünkben ez idő alatt a következők történetek: október 17-én Éradony felől

szovjet tankok jelentek meg, harcba bocsátkoztak a községünkben tartózkodó német hát-védekkel. E harc alkalmával egyik akna a Nagyhegyen szüretelők közé csapott és Szávó Lajos harangozót halálosan, Erzsébet nevű leányát a lábán, Irma nevű leányát a fején súlyosan, de nem életveszélyesen megsebesítette. Tüzek is keletkeztek, de csak takarmány égett el. Az iskola tetejéről néhány cserepet sodort el, s az iskolák ablakait betörte a légnyomás.

A német katonaság október 19-én este 10 órakor elvonult községünkből, s 20-án dél-előtt 10 órakor megjelentek a szovjet hadsereg lovas járőrei, délután 2 órakor megérkezett

– 338 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

a Nagyvárad felől Margittán át Érmihályfalva-Nyíregyháza felé nyomuló szovjet sereg.

23-án e sereg tovább vonult, magával vivén az összes lovakat, sok szekeret és szerszámot, itt tartózkodásuk idején felélve sok-sok szárnyast, sertést, kifosztva a lakosságot sok ruhaneműből és lábbeliből, feletetve takarmányt, az összes zabot és árpát, megbecstelenítve csak köztudomásúlag 30-nál több nőt, hitvestársakat és ifjú leányokat, megfertőzve őket különféle nyavajákkal. A község lakosai pincékbe, mezőre, s a mocsárba, nádasba menekültek és rejtőztek – különösen a nők. Hetekig tartott még az elmaradt és csatangoló katonák vonulása, s az általuk szenvedett zaklatás, fenyegetés, fosztogatás. Nem tudta ettől megvédeni a lakosságot az október 27-én községünkben megjelent, s pár hétig itt tartózkodó román csendőrség sem. Az év végéig több mint 2000 darab lovat szállítottak kisebb-nagyobb csapatokban községünkön keresztül 50-60 ember kísérettel, akik felélték a még megmaradt takarmányt és elszál ásolással zaklatva a lakosságot. Az embereket, igákat folytonos közmunkára hajtották, lovak szállítására ál andó embereket kértek. Így a határ nagy része vetetlen maradt, az év végén még a tengerik és napraforgók nagy része szedetlen maradt. Nagy hiány lett petróleumban, sóban, cukorban, sőt még lisztben is, mert a malmok későn indulhattak meg, egy kilogramm só ára egy fél mázsa búzáét is meghaladta. A cukor és petróleum kivételével ezekben az év végére javulás ál t be.

Egyháztagjaink sorából még egy emberáldozat lett. Mészáros Imre idős testvérünk

egy kézigránátot talált a kertjében, mely a kezében felrobbant, s a súlyos vérveszteségbe belehalt.

A hadiesemények folytán egyházközségünk a következő károkat szenvedte:

Emberáldozatban 2 halott, 2 sebesült.

Épületekben templom, paróchia, iskolák és tanítólakások ablakai törtek be, ajtók és zárak betörtek és felfeszítettek, melléképületeken aknaszilánkok okoztak rongálásokat.

Klenódiumokban: 1 darab régi szószéki terítő, 4 darab anyagmaradvány régi szó-

széki terítőhöz, 2 darab újabb szószéki terítő – ennek rojtmaradványa és bélés, 1 darab nagy úrasztali terítő, házi szövésű, piros csíkkal (Kéri Sándor Győrfi Sára) 1921., 1 darab kisebb úrasztali terítő aranyhímzésű, négy sarkán arany bojttal (1779. Kovács András-né), 1 darab kisebb úrasztali terítő piros bársony, aranybojttal (Szabó Irén 1894). 1 darab úrasztali terítő nagy, fehér, rojtos, Vieni gyártmány. 1 darab úrasztali terítő nagy, fehér (özv. Ozsváth Józsefné), 1 darab úrasztali terítő régi kék posztó. 1 darab úrasztali terítő

nagy, fehér (özv. Kovács Istvánné Teleki Zsuzsánna 1878. 1 darab úrasztali pohár 1728) használaton kívül. 1 darab kenyérruha (Kéri Andrásné Szávó Eszter). 1 darab törlőruha.

1 darab kenyérvágókés. Úrasztali kegyszerek ládája összetörve. Orgona oldalai feltörve, fújtatója megerőltetve, 3 cinksípja megrongálva, 2 cinksípja elveszett, kottatartója letör-ve. Perselyeket feltörték, kiürítették (sok pénz nem volt benne). Klenódiumok nagyobb és használatosabb része megmaradt, megmentették Kovács Károlyné Juhász Anna és

Becski József egyháztagok.

Az iskolák felszerelései, szertárai, képek összetörve, majdnem teljesen tönkrementek, jóformán csak a bútorzat maradt meg.

Úgy a paróchia, mint az iskola irodájában minden könyv, irat szétszórva, iratszek-rények felforgatva. Rendezés után megál apítottuk, hogy ezekben hiány alig van. Anya-

– 339 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

könyvek, jegyzőkönyvek, iskolák anyakönyvei mind biztonságba voltak helyezve, ezekben kár nincs.

November 5-én az istentiszteletek tartását megkezdettük, az iskolák fertőtlenítése után a tanítás december 7-e óta folyik. Cs Nagy Jolán tanítónőnk szeptember elején Kecskemétre gazdasági szaktanítóképzőbe távozott, egy év szabadság iránti kérését nem teljesítettük. Pályázatot hirdettünk, megszál ás után az ál ást Cs Nagy Dánielné Fábián Jolán értarcsai ál ami tanítónővel betöltöttük, iskolánk így két tanerővel működik. Iskoláink jövendő sorsa aggasztó. Egyházi életünk a körülményekhez mérten ez idő szerint rendesnek mondható, Isten kegyelme csodálatos és mindenható.

Ottomány, 1944. december 29.

Cs Nagy Dániel

református lelkész

Pocsaj

Szeptember eleje óta bekövetkezett hadicselekmények folytán az egyházközséget ember-

áldozatban a következő veszteségek érték:

Barcsa Gyula helybeli lakos, református, 54 éves, 8 gyermek atyja, golyó általi halált szenvedett. A beérkezett vélemények szerint, a helybeli honi légvédelem parancsnoka volt, akinél egyenruhát és fegyvert találtak. Ezért az orvosi lakásnál tartott kihallgatásnál kivégezték.

Ugyancsak golyó által végezték ki Rácz Gyula, helybeli lakos, református, nőtlen, 21 éves, Szűcs Sándor, helybeli lakos, református, nőtlen, 17 éves Siposs Jenő, helybeli lakos, református, nőtlen, 19 éves levente ifjakat, akik óvóhelyről feljövet az odaérkező

vörös katonák előtt, leventesapkával a fejükön tisztelegtek. Szemtanúk véleménye szerint haláluk oka: a fejükön levő szabványos leventesapka volt.

Épületkárban a következő károk érték az egyházközséget:

Templomunk tornya egy telitalálatot kapott. Rendbehozatala: kb. 2600 pengő.

Az orosz hadsereg bevonulása után a német tüzérség tűz alá vette a templomot és kör-nyékét, valószínűnek tartották, hogy orosz megfigyelők vannak a templom tornyában.

A másik telitalálat a templom északi oldalát érte. Majd a templom mellett kilőtt harckocsit a német katonák felrobbantották a templom északi oldalán lévő összes ablak, a déli oldalon lévő kettő ablak teljesen megrongálódott. E téren a szakiparosok véleménye szerint 2.000 (kettőezer) pengő az anyagi kár.

– 340 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Az igazgató-tanítói lakás pincelejárata páncéltörő ágyú repeszgránátjától kapott telitalálatot. A délre néző kerítést és pinceajtót átfúrva, a lakás padlózatán robbant. Így a lakás ablakai és padlózata súlyosan megrongálódott. Szakember véleménye szerint rendbehozatala 400 pengőbe kerül.

A leányiskola tetőzetének északi oldala több német aknától rongálódott meg. A tetőzet hiányosságához 400 darab palát vásárolt a presbitérium. Rendbehozatala 200 pengő volt.

Az egyházi épületek ablakainak 80 %-a használhatatlan. A helyi légvédelmi parancsnok utasítására bár a belső ablakokat egy raktár helységben tárolták, ennek ellenére azok nagyrésze is ismeretlen okokból használhatatlan ál apotba került. E téren anyagi kár kb.

1000 (ezer) pengő.

A templom utcafelőli ajtaja a harckocsi robbantása következtében a légnyomástól

megrongálódott. Javítása 230 pengőbe került.

Az úrasztaláról eltűnt a piros plüssből készült, aranyhímzésű terítő mintegy 600 pengő értékű. Állítólag hősi halált halt orosz tisztet temettek el benne. Ugyancsak eltűnt a bordópiros színű, aranyhímzésű 2 darab szószékszegő kb. 500 pengő értékben. Az úrasztalából, amelynek zárát felfeszítették, eltűnt egy ezüst keresztelőtál 250 pengő értékben.

Az egyház páncélszekrényének feltörése után, abból eltűnt 320 pengő készpénz.

A gondnoki hivatalból 3 kg drótszeg 6 pengő értékben, 2 kilogramm lágyhuzal 320 pengő

értékben, 2 új veder 36 pengő értékben, 3 tábla horgonyozott lemez 5.70 pengő értékben, 2 darab fejsze 8 pengő értékben tűnt el.

Eltűnt az egyház magtárából 4 mázsa búza 160 pengő értékben, 2 mázsa borsó 135

pengő értékben, 3 darab jutazsák 15 pengő értékben, 54 darab háziseprű 208 pengő értékben, 15 darab felező-seprű 37.50 pengő értékben, 4 darab vizesdézsa 60 pengő értékben.

A templom egymanuálos orgonája teljesen használhatatlan. Több principálsíp és bel-ső fasíp hiányzik. Javítása kb. 2-3000 pengő.

Az összes egyházi épületek zárai felfeszítve, kulcsai eltűntek, javítások, illetőleg pót-lásuk kb. 400 pengő. A gondnoki szobából eltűnt 5 darab fapersely lakattal, 75 pengő

értékben. Megrongálódott 6 darab 4 méteres fenyőlóca, javítása 60 pengő. A toronyóra teljesen rossz. Eltűnt haranghúzó kötél.

Az iskolák berendezésének 10 %-a használhatatlan. 2 darab iskolapad eltűnt.

A tantermekből elvittek 4 darab vizeskannát és 3 darab vizestartályt 90 pengő értékben.

Az iskolaszekrények zárai, számológép, harmónium javítása 200 pengő. A kályhacsövek 50 %-a eltűnt.

A lelkészi, tanítói és ifjúsági könyvtár anyagából az első betekintésre megál apítható, hogy azokból sok minden eltűnt, így könyvek, naplók, anyakönyvek, stb. Tekintettel arra, hogy a levéltárak, könyvtárak leltári naplója, valamint az egyház vagyonleltári könyve még nem került elő, pontos hitelességgel ezek hiányában a kár nem ál apítható meg. Csak egy új leltározás nyújt tiszta képet a meglévő levéltári, könyvtári állományról.

Eltűnt az egyház tulajdonát képező 6 darab nemzetiszínű zászló, 600 pengő értékben.

Amennyiben a fentemlített hiányokon kívül, még az ezután megejtendő leltározás

után nagyobb hiány mutatkoznék, úgy azokat a presbitérium pótjelentésben jelenti.

– 341 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

A helyi hadieseményekről a presbitérium a következőket jelenti:

A főszolgabíró bizalmas rendeletére a községi elöljáróság értekezletet hívott egybe 1944. évi szeptember 8-án. A főjegyző a község tisztviselőit is egybehívatta. Ismertette a főszolgabíró bizalmas rendeletét, amelyben felszólítják a község exponált személyeit és azokat, akik el akarják hagyni a községet, hogy minél hamarabb távozzanak a köz-ségből. Az értekezlet úgy döntött, hogy senki nem távozik el, mindenki a helyén marad.

A következő három héten már általános izgalom és rémület vett erőt mindenkin. Októ-

ber első hetében, amint a front községünkhöz közeledett, állandó ágyúzás, gyalogsági tűz zaja dúlta fel az emberek lelkiállapotát. Október 9-én éjjel már senki sem aludt.

Az esteli és késő éjszakai órákban már erős sorozattűz volt hallható. Másnap reggel 5-6

óra között, a vörös hadsereg elfoglalta a községet. Erős utcai harc fejlődött ki a Petőfi utcán. Majd október 13-án virradóra, minden harc nélkül a németek újból bejöttek a faluba Nagyléta felől. A faluban lévő magyar és német haderő parancsnokai parancsára a községet október 15-én 12 órára ki kellett üríteni. A menekülés iránya Pocsaj-Nagyléta volt. Ezt a parancsot dobszóval közhírré tették, majd honvédek és leventék házról-házra való járásával köteleztek mindenkit, hogy hagyja el a községet. A fenti napon menekült el Tassy János lelkipásztor családjával, valamint Fényes Jenő igazgató-tanító, tanítónő feleségével és gyermekével. Ezt a körülményt Lőcsey Lajos tanító december hó 15-én a püspöki hivatalban bejelentette. Ők a mai napig sem tértek vissza, távolmaradásuk oka ismeretlen. Az orosz hadsereg másodízben október 17-én foglalta el a községet. A lakosság zöme Nagylétára menekült. Addig, amíg a falu lakói Nagylétán tartózkodtak Monostorpályi község lakosait ide irányították, amikor ők visszatértek községünkből, sok ingóságot tulajdonítottak el és vittek magukkal nagy kárt okozva a helybeli lakosságnak.

Az esztendő végéig a következőképpen sikerült a rendet helyreállítani. Kocsi Sándor vezetőjegyző felhívására Lőcsey Lajos tanító a tanítást december 7-én kezdte meg.

A beíratás 4-én és 5-én volt. A templom mivel erősen megrongálódott és ablakai nincsenek, így az istentiszteletet az új iskolában tartjuk. Az új iskola tantermét sikerült teljesen rendbe hozni. Meszelés és súrolás után tiszta állapotban, egészséges, szellőztethe-tő, fűthető tanterem lett. Az első istentisztelet az iskolateremben december 10-én volt.

A szolgálatot az esztendő végéig a nevezett tanító, Bartha Árpád református gimnáziumot végzett, egyetemi hallgató és Kalmár Gyula református gimnáziumba járó VII.

osztályos tanuló látták el. 1945. évi január hó 1-től a lelkészi, kántori és tanítói szolgálatot egyedül látja el a nevezett tanító. December 10-e óta minden vasárnap délelőtt tartunk istentiszteletet. December 18-tól 24-ig minden reggel bűnbánati istentisztelet volt. Ünnep másodnapján délelőtt Bede Gyula esztári lelkipásztor szolgált, aki úrvacsorát is osztott.

Az egyház presbitériuma Bede Gyula lelkipásztort felkérte, hogy a jövőben, amíg

gyülekezetünk lelkipásztor nélkül lesz, a nagy alkalmakkor az úrvacsoraosztást és keresztelést végezze el.

– 342 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Az utóbbi időben sikerült az egyik iskola tetőzetét, templomajtaját, kerítést rendbe hozatni. Egyéb érték és anyag eddig még nem került meg.

Így az egyházi életben Isten segítségével a normális ál apotokat sikerült helyreállítani.

Pocsaj, 1944. december 31.

Bartha Gyula

presbiter

Bartha Károly

presbiter

Barcsa József

gondnok

Lőcsey Lajos

jegyző

Sárrétudvari

Az 1944. október 8-tól 1945. október 15-ig lefolyt harcieseményekkel kapcsolatban az alábbiakban teszem jelentésemet.

Veszteség emberáldozatokban:

Férfi: 14, nő: 10.

Lövés, gránátszilánk és légnyomás által haltak meg 22-en. Egy édesanya közvetlenül a harcok előtt félelmében agyonlőtte 13 éves lányát, s aztán maga is öngyilkos lett.

Az áldozatok nagy részét udvarokon, szertartás nélkül temették el. Kihantolásuk és rendes eltemetésük november 16-óta kettő kivételével már meg is történt. Nemcsak az ideiglenesen eltemetettek hozzátartozói, de a végleges helyen nyugvók hozzátartozói is kivétel nélkül kérték azt, hogy a gyülekezet közösségében, istentisztelet alkalmával imádkozzunk vigasztalásukért.

Veszteség épületkárokban:

Nagyobb épületkár, pl. összeomlás, nem történt. A templom tetején semmisült meg

2.500 cserép és az alatta lévő tetőszerkezet, amit még 1944. novemberében sikerült közmunkával pótolni. Az ablaküvegek teljesen elpusztultak. Pótlásukról a használaton kívüli ablakok üvegéből gondoskodtunk.

A torony több lövést kapott, de nem veszélyes, ablakai mentek tönkre. Teteje és óra-szerkezete ép.

Az egyház többi épületei kisebb kárt szenvedtek. Helyreállításuk egy ócska épület lebontásával megoldást nyer és folyamatban is van.

– 343 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Veszteség berendezésekben:

Az orgona teljesen tönkrement. Faszerkezete áll részben, de kijavítása nem lehetséges.

Az iskolák berendezéséből a padok 70 %-a teljesen megsemmisült, székek, asztalok, szekrények 50 %-a. A padok pótlása még novemberben megkezdődött. Most négy tanteremre való szűkös berendezésünk megvan. Három termet kellene még berendeznünk, amire azonban anyag hiánya miatt most nem gondolhatunk.

Veszteség egyebekben:

Az egyház irattára teljesen megsemmisült. Egy részét eltüzelték, másik az udvaron szétázott. A megmarandó kis rész nagy hiánysága miatt használhatatlan. Tekintettel arra, hogy az utolsó darabig ki lett hányva az udvarra, átválogatása és az értékesebbek rendezése most folyik.

Az egyházi könyvtár ál apota ugyan az, mint az irattáré.

A jegyzőkönyvek visszakerültek teljes egészükben és használhatók is.

Anyakönyvek:

Halotti. Hiányzik:

1858-1867-ig

1898-1915-ig

1931-végéig

Keresztelési. Hiányzik:

1858-1867-ig

1894-1927-ig

1938-végéig

Házassági. Hiányzik: 1858-1867-ig

Konfirmáltak. Hiányzik: 1942-végéig

Áttérési. Hiányzik teljes egészében.

Veszteség klenódiumokban:

1786-ban készült vörösréz, elől aranyozott kenyérosztásra használt tányér. 40 pengő.

1772-ből rövid szárú talpas kapott aranyozott ezüstpohár. 100 pengő.

1893. III. 31. aranyozott ezüst pohár. 224 pengő.

Kína ezüst bortöltögető kanna. 1908-ból. 50 pengő.

Ezüst kehely 1929-ből. 70 pengő.

Úrasztali terítők.

Szabó Imre neje gyűjtéséből készült bordó plüssterítő. 237 pengő.

özv. Varga Dávidné által ajándékozott bordó terítő úrvacsorai alkalmakra.

1902-ben Nagy Margit által készített úrasztali terítő. 47 pengő.

Szabó Imre lelkész neje által ajándékozott két díszes futó 1912-ből. 10 pengő.

id. Tözsér Mihály által 1871-ben ajándékozott zöld posztóterítő. 10 pengő.

Konfirmált leányok által 1878-ban ajándékozott zöld posztó. 16 pengő.

2 darab csipkével szegélyezett damasztterítő. 10 pengő.

Gálfi Péter ajándékozta vékony gyolcsterítő. 60 pengő.

Nagy színselyem ezüst csipkével szegett terítő 1773-ból. 160 pengő.

– 344 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

3 darab asztalkendő. 5 pengő.

Kék alapszínű csíkos terítő. 4 pengő.

Fehér pamutterítő. 1906-ból. 16 pengő.

Úrasztali terítő 1928-ból a Leányegylet ajándéka. 200 pengő.

Úrasztali és szószéki gyászterítő. 400 pengő.

2 darab csipketerítő. 50 pengő.

Gyászterítőre fehérrel kivarrott kis terítő. 50 pengő.

Keresztelő edények megvannak.

Harangok sértetlenek.

Templomban:

Az úrasztalának az ajtaja. 100 pengő.

Orgonasípok, szalagok. 2000 pengő.

1 darab kályha és csövek. 300 pengő.

Egyházi tisztviselők helyzete:

Ary Endre, Zagyva László és Szilágyi József tanítók még a harcok előtt katonai, illetve munkaszolgálatra hívattak be.

Ary Endre és Zagyva László tanítóktól eddig semmit sem tudunk. Szilágyi József

1945. április 1-jén érkezett haza és ál ását elfoglalta. Ary Endréné és Szilágyi Józsefné anyagilag súlyos kárt szenvedtek. Az egyház terményjárandóságukat 1944. év végéig rendezték. Később pedig az ál ami iskolánál, mint kisegítő tanítók lettek alkalmazva.

Árva Sándorné Pál Mártha tanítónő férjével együtt elmenekült. Áprilisban jelentkezett újra. Igazolásig szüleihez ment.

Bárdos Lajos lelkipásztor 1944. szeptember 26-án családjával együtt elmenekült. Igazolásra 1945. május 20-án jelentkezett.

Harci események:

1944. október 8-án nagy tűzharc után az orosz csapatok foglalták el a községet. 10-én jöttek vissza a németek és 11-én utcai harcok után végleg az orosz csapatok kezére került.

Közben az orosz csapatok parancsnoksága kímélni akarván a lakosságot, a szomszédos Szerep községbe lakoltatta át a lakosság jó részét, ahonnan egy hét után tértek ismét haza.

Az egyházi élet megindítása:

A harcok elcsendesedésével az egyház körül a rend helyreállítását Nemes Sándor igazgató tanító kezdte meg. Temetéseket végzett. A szétszórt tárgyaknak a romokból való megmentése az ő érdeme. 1944. november 12-e óta mikor a helyetteslelkész jött tevékeny részt vett az egyházi élet különösen pedig az iskolák megindításában.

Az istentiszteletek rendszeresen folynak. Örvendetes az, hogy úgy a köznapi, mint a va-sárnapi istentiszteleteken többen vesznek részt, mint a háború előtt. Az egyházi szolgálatot mindenkor igénybe veszik, az ünnepségek mindenkor istentiszteletet tartásával kezdődtek.

Az iskolai munka november 1-je óta folyik. Tanító és padhiány miatt az ál ami iskolával nálunk is ez a kezdet közösen lett megoldva, és a legnagyobb egyetértésben történik minden, ami a múlt békétlenségét tekintve örvendetes.

– 345 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Anyagi téren súlyos gondokkal küzdünk, de hála Istennek azt megengedte, hogy az

egyházi javadalmasok fizetését ez év júliusáig rendezzük. Az általános helyzet javulásában bízva, reméljük, hogy a továbbiakra nézve is tudunk megoldást találni.

Sárrétudvari, 1945. június 20.

Szabó Ambrus

gondnok

Dávidházy Gábor

helyettes lelkész

Szentpéterszeg

Községünk 1944. szeptember közepétől került a hadi események sodrába, amikortól kezdve az ágyúzás egyre közeledően dörgött, s falunkba német, majd magyar csapatok szál ásoltak be és rajtunk át megélénkült a katonaság forgalma, s egyre riasztóbb hírek, majd menekültek érkeztek a délnyugati bihari községekből. Október 9-én alkonyatkor 3 közeli ágyúlövés és az est homályában felszedelőzködő katonaság jelezték, hogy nemsokára hozzánk is elérkezik a háború a maga szörnyű valóságában. Ez éjjel nagyon kevesen tudtak aludni, s csakugyan hajnalban megkezdődött a lövöldözés a község északi oldalán bevonuló oroszok, és a déli részen kihúzódó németek közt, és délelőtt 11 órakor (október 10.) már a templom előtt voltak az oroszok, uraiként a községnek. E harcokban egyházunk tagjai közül e napon hatan (6) estek áldozatul, 2 eltévedt kisgolyónak g. Kun Lajos 58 éves, Turzó Mihály 60 éves.

4-et agyonlőttek, mint gyanús egyéneket: Góz Sándort útőri egyenruhájáért, Daróczi Lajos 33 éves, Furka László 28 éves, Furka Vince 21 éves, idevaló születésű debreceni lakosok, kik itteni hozzátartozóikhoz menekültek. Községünket egyre több orosz katonaság szál ta meg, s míg Berettyóújfalu 8 napos ostroma tartott, sem éjjel, sem nappal nem volt nyugo-dalmunk, és átmentünk mindazon borzalmakon minden pil anatban halálra szántan, mely másutt is velejárt az ilyen megszál ással. A falu vezetői és lakosai általában helyükön maradtak. Egy fiatal tanítónk, Dóczi Béla tűnt el október 10-re virradó éjjel, bizonyosat ma sem tudunk róla. Október 16-án estefelé a határban igazgató tanítónkat Kathó Istvánt (44 éves) lőtték agyon B. Ékes Pál földbérlővel (54 éves) és fiával B. Ékes Sándorral (15 éves) együtt.

Kántortanítónkat egy orosz autó Tépére vitte magával utat mutatni, és onnan visszajövet tért be B. Ékes Pál bérelt tanyájára. Ugyanaznap Gazsó Pál szabadságos honvédezredest, ki az első nap megsebesült eltévedt golyótól, amikor a szintén meglőtt Turzó Mihálynak segítséget akart vinni. Így az áldozatok száma községünkben 10-re emelkedett.

Egynéhány épület megrongálódott, 1 leégett.

Templomunk egyik ajtaját betörték, perselyeket kifosztva összetörték, 2 úrasztali, 1

szószéki terítőt elvittek, karzati számtartó táblákat téglástól együtt kidöntötték a karzat mel védjéről. Iskoláink és tanítói lakásaink ablakait összetörték, ajtókat megrongálták. Ta-

– 346 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

nítói szoba ajtaját, iskolapadokat, fáskamra és kerítésajtókat feltüzelték. Személyes vagyontárgyaink közül az alsó és felső ruháink majdnem egészben elszállították. Tanítónőnket még egyes bútordarabjaitól is megfosztották. Szintén nagy dúlásnak, sok veszteségnek volt színhelye kántortanítónk lakása is, kinek családja (özvegye, 5 árvája) itt lakó szüleikhez hú-

zódtak. Egyházi épületekben a már említetteken kívül más rongálás nem esett. Megvannak klenódiumaink, irattárunk teljes egészében, s más anyagi károsodás sem történt. Egyházi belhivatalnokokkal együtt községünk legtöbb lakosának elvitték lovát, szekerét, disznóállományt igen megritkították, aprójószágokkal együtt.

Legsúlyosabban érinti egyházunkat 2 férfitanítója elvesztése. Kántortanítónk 24 éve munkása egyházunknak, kiegyensúlyozott egyénisége pótolhatatlan veszteség a mai időkben, s amellett népes családot hagyott támasz nélkül.

Utolsó istentisztelet és iskolai tanításunk október 9-én volt. A tanítást a valamennyire rendbe hozott tantermekben a megszállók utasítására október 27-én kezdtük, részint osztályösszevonással, részint pedig úgy, hogy lelkipásztor átvette az V-VI. vegyes osztály tanítását. Az istentiszteletek tartását október 29-én kezdtük meg. Az énekvezetést a temetéseken is Zák Róza tanítónőnk végzi, akin kívül még a megválasztott tanerők közül Fekete Gusztávné Bartha Borbála maradt szintén helyén és tanít.

Megtartottuk a reformációi és karácsonyi úrvacsoraosztást. Helybeli itthon maradt diákok közreműködésével karácsonyi ünnepi estet tartottunk szegény iskolás gyermekek tanszereinek beszerzésére. Aztán val ásos esték tartásával is próbálunk hetenként a felzak-latott lelkek építésére szolgálni, s Isten igéjének világosságához, megtartó erejéhez vezetni a széthulló, irányt tétovázva kereső embereket.

Szentpéterszeg, 1945. január 22.

Fekete Gusztáv

lelkipásztor

Szerep

A hadiesemények emberáldozatot nem okoztak.

Épületkára sem keletkezett az egyháznak.

Klenódiumok sem szenvedtek kárt, vagy hiányt.

Anyakönyveink 1895-ig sértetlenek, az újabb anyakönyvek VII. kötete 1924-1932-ig felerészben hiányzik, de nem pótolhatatlan, mivel a községhazánál az ál ami anyakönyvek sértetlenül megvannak.

Levéltár teljesen eltűnt - tüzelőanyagnak használták fel az orosz katonák az egyház tanácstermében felállított fürdő és fertőtlenítőhöz.

Templomi berendezésben a következő kisebb károk estek: 1 orgonasíp, a legkisebb

bádog sípok közül, 1 szószéki bársonyterítő, s egy régi úrasztali használt terítő, a többi úrasztali felszerelést, sikerült a harangozó segítségével biztos helyre rejteni.

– 347 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Két tanítónk elmenekült: Juhász Irén és Faragó Antal. Az itt maradtak: Ökrös István kántortanító és Fodor Gizel a tanítónő december 1-óta tanítanak.

November 12-óta rendszeresen tartunk istentiszteleteket. Karácsonykor pedig úrvacsorát osztottunk. (Az úrvacsorázók száma elérte a régi átlagot.)

Szerep, 1944. december 29.

Szabó Sándor

lelkész

Tépe

Az 1944. évi szeptember eleje óta bekövetkezett hadiesemények folytán egyházközsé-

günkben 3 nőtestvérünk vesztette életét. Egyházi épületeink kisebb mérvű rongálódást szenvedtek. A rongálódások a templom s torony kivételével kijavíttattak. Templomban a szószék s padok kisebb mértékben rongálódtak, az orgona használhatatlanná tétetett, illetve szétszedetett. Egy darab úrasztali boros kancsó s keresztelő edény eltűnt. A levéltárból egy darab 1944. évben megkezdett esketési anyakönyv s az 1944. évi iktatott iratok nagy része eltűnt. A község hadszíntérré válása miatt lelkipásztor és 3 tanító 1944. október 8-án elhagyták ál ásukat. Visszatérésük után az iskolákban a tanítás 1944. november 10-én s az istentisztelet 1944. november 19-én megkezdődött. A normális ál apot egyházközsé-

günkben 1945. március 15-én teljesen helyreállott. Egyházközségünk tagjai nagyon súlyos megpróbáltatásokat szenvedtek.

Tépe, 1945. december 8.

Farkas János

lelkipásztor

Újléta

4300/1944. számú felhívásra tisztelettel jelentem, hogy egyházközségemben az emberáldozatok száma 4. Épületekben kár nem történt. Az egyházközség irattárát a parókhiális könyvtárral együtt, néhány könyv kivételével az orosz katonaság kemencében megégette.

Az anyakönyveket, keresztelési és úrvacsorai edényeket és ruhákat sikerült megmenteni úgy, hogy már előre biztos helyre eltettem.

Újléta, 1945. június 3.

Hetey Pál

református lelkész

– 348 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Vértes

Háborús áldozatok száma: 3.

Kovács Lajos községi tisztviselő, 64 éves.

Bal a József gazdálkodó, 63 éves.

Kalmár Dániel földműves, 25 éves.

Az egyházi tisztviselők közül egyedül Dobrossy Zoltán református lelkész ment el, és családja. Családja visszatért Nyíregyházáról. Dobrossy Zoltánt Nyíregyházán 1944. november 2-án elfogták, s azóta még mindig nem tért vissza.

Tanítás volt 1944. szeptember 20-ig. Ettől kezdve december 1-ig a tanítás szünetelt.

December 1-től 1945. július 14-ig a tanítás zavartalan volt.

Az istentiszteletek december 1-től kezdődtek – amikor is Dr. Szász Imre esperes Jónás Imre újlétai segédlelkész, Orvos Lajos tanítóképzőintézet növendék tartottak vasárnaponként istentiszteletet.

1945. április 1-től az istentiszteletek teljesen zavartalanok. A gyülekezet tagjai nagyszámmal vesznek részt az istentiszteleteken.

Vértes, 1945. augusztus 4.

Torma Béla

helyettes lelkész

A vértesi református egyházközség presbitériumának 1945. június 3-án tartott gyűlé-

sének jegyzőkönyvéből:

Elnök: Torma Béla lelkész, Jegyző: Dobos Ilona tanítónő.

Jelen vannak: Gáti Imre egyházi gondnok, Nagy Ferencz, Orvos György, Nagy József, Bun Bálint, Nagy Lajos, Eszenyi Sándor presbiterek és Pelő Imre presbiter.

Elnök az szívesen üdvözölve a megjelenteket, bemutatja a presbitérium tagjai által láttamozott 9-1945. számú meghívót, s ennek kapcsán megál apítja, hogy a mai gyűlés szabályszerűen I. t. c. 678 alapján hívatva össze, s miként a presbitérium tagjai közül 8

jelen van, így a gyűlés az I. t. c. 678 alapján határozatképes a jegyzőkönyv hitelesítésére az összes jelenlevő presbitereket fölkéri, ezek után a gyűlést megnyitja.

Tudomásul vétetik.

Tárgyaltatnak a vértesi református egyházat érő háborús károk a presbitérium által, mint hiányok megál apítása:

Templom és toronytető gránátcsapódás

10 darab ablaküveg

Orgonából 139 darab angol cinsíp

– 349 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

Klenódiumok:

2 darab talpas ezüstpohár vétetett a Kovács József alapítványból.

1 darab ezüst tányér.

1 darab keresztelési nikkelezett kancsó.

1 darab kenyérvágó kés.

1 darab piros bársony szószékterítő. Pap Ilona óvónő ajándéka 1930-ből.

1 darab sötétkék úrasztali terítő.

1 darab kékbársony aranyrojtos terítő. Tóth István ajándéka.

Gazdaságiak:

1 darab véka

5.2.1. kilogramm mérlegsúlyok.

70 darab ¾ -es deszka.

2 darab foszni deszka.

2 darab 5 méter és 4 méter létra.

20 mázsa búza.

5 mázsa borsó.

5 mázsa csöves tengeri.

Tárgyaltatik a lelkészi lakáson okozott háborús kár, megállapítva a pres-

bitérium által:

16 darab ablaküveg és ráma.

Konyha, kamra, sütő házból 7 darab ablaküveg és ráma.

1 darab kertajtó.

8 méter esőcsatornacső.

4 szobából az összes kályha csöve.

Kéményrongálás.

Fal rongálódása lakáson.

A lelkészi irodán levő paróchiális könyvtár és egyéb könyvek és iratok hiányát meg-

ál apítani nem lehet, mert hiányzik a leltár, amelyből megál apítható lenne, hogy mi volt.

Fentieken kívül hiányzik még a lelkészhivatal és az egyházközség pecsétje.

Tárgyaltatik a Katona féle (iskolában) lakásban és tanteremben okozott

háborús kár, megállapítva a presbitérium által.

1 darab ablak.

1 darab ablakrács.

1 darab ajtóbetét.

1 darab kamraajtó.

2 darab disznóól ajtó.

2 darab góré ajtó.

1 darab WC ajtó.

Esőcsatorna.

Kerítés és kerti kapu.

– 350 –

D e b r e c e n i e g y há z m e g y e

1 kémény.

Takarék tűzhely.

Tárgyaltatik a Molnár féle lakásban és tanteremben okozott háborús kár,

megállapítva a presbitérium által:

Lakásban:

1 darab szobaajtó.

2 darab kályha és csövek.

Esőcsatorna.

6 szárny szobaablak.

6 darab ablak üveg és ráma.

Verőceajtó.

Kémény.

Kulcsok.

Tanteremben:

3 darab ablak.

4 darab ablakráma.

Kiében:

Kályhacső.

Kerítésdeszkák.

2 darab ajtó.

Tárgyaltatik az új iskolában okozott háborús kár, megállapítva a presbi-

térium által:

Csatornacsövek.

Kályhacsövek.

Hangfogó párnák.

6 darab lámpaernyő.

5 darab ruhafogas.

2 darab vil anykapcsoló.

2 darab ablaküveg.

2 darab kályha karika.

WC. ülődeszka.

1 asztal és 1 asztalfiók.

1945. június 4.

Orvos Béla

lelkész

Dobos Ilona

jegyző

– 351 –

VI. rész

FELSŐSZABOLCSI EGYHÁZMEGYE

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Ajak

Az ajaki református egyházban 1944. szeptember elejétől az év végéig terjedő időről.

Az ajaki református egyházban Nagy Samu lelkipásztor és Orosz Mária kántortanító szolgált.

A szeptember hónapban folyó bombázások alatt az egyházközség semmi kárt nem vallott.

Október 15-22.-ig vál alkozva kisebb magyar és német csapatok vonultak vissza Nyíregyháza és Szatmárnémeti irányából.

Október 22.-én a délelőtti istentisztelet alatt előre törő orosz lovas járőrök jelentek meg a községben, azt a hiedelmet keltve, hogy utánuk nagyobb csapattestek fognak előnyomulni.

A községben egy vonatosztag székely katonaság tartózkodott, akiket az orosz lovasok lefegy-vereztek. A templomban a híveken nagy félelem vett erőt a hír hal atán. A lelkész azonban bátran folytatta és befejezte beszédét. „Maradjunk Istennek s úgy lesz Isten is velünk s akkor senki sem lehet el enünk.” mondta beszédében. Istentisztelet után a hívek bántódás nélkül ha-zamentek.

Október 23.-án a Kisvárdán állomásozó német csapatok Demecser irányában visszaszo-rították az oroszokat. E harcok alatt Kozma Irén 6 éves gyülekezeti tagot a gondnok pincé-

jében golyó találta s meghalt. A gyülekezet templomát aknasérülés érte. Megrongálódott a toronygomb és a tető. A lelkészlak, iskola és tanítói lakás csaknem minden ablaka bezúzódott.

A lelkészi hivatalba aknaszilánk csapódott be. Az irattárban azonban nagyobb kárt nem tett.

A gyülekezeti élet folytonossága 22.-én megszakadt. Egyrészt a helyben lejátszódó hadiesemények, másrészt, az egyes közeledő nagyobbmérvű ágyúzások miatt.

22-28.-ig német csapatok állomásoztak a községben. Kisebb átvonulások részint magyar, részint német részről ezalatt és ezután is voltak. A gyülekezet a német propaganda hatása alatt egyre idegesebbé vált. A lelkipásztor azonban helyén maradt. Ez erőt öntött a hívekbe is és egy tagja sem menekült el a gyülekezetnek.

Október 31.-én román csapatok szál ták meg a községet. Körülbelül 10.000 főnyi. Magyar és német részről ellenál ás már nem volt, így harc nem fejlődött ki. Nagyobb mérvű átvonulás négy napig tartott, mialatt mind a híveket, mind a lelkészt és tanítót nagy mértékben kifosztották. Kisebb átvonulások Dombrád, Cigánd felé körülbelül 3 hétig tartottak még.

A községben lévő római katolikus és görög katolikus lelkészek és a jegyzők elmenekültek.

Így a 3000 lelkes község minden gondja, baja e nehéz megpróbáltatások idején a református lelkész vál ára nehezedett, aki jól beszél románul és németül. A község minden lakója, felekezeti különbség nélkül, hozzáfordult segítségért, aki hivatása teljes tudatában nem féltve életét, fáradtságot nem kímélve, 3 kisgyermekét és feleségét Isten oltalmába ajánlva, mindenütt ott volt, hol segítségre volt szükség.

Az orosz parancsnokság az istentiszteletek zavartalanságát csakhamar biztosította. November 12.-én meg is kezdtük az istentiszteletek tartását.

Iskolánkban a tanítás már december 4.-én megkezdődött. Iskolai felszerelések, képek, térképek csaknem sértetlenül megmaradtak.

– 354 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Hála Istennek, templomunkban, egyházi épületeinkben az említett károkon kívül nagyobb veszteség nem ért. Klenódiumaink és anyakönyveink épségben maradtak.

Ajak, 1945. szeptember 2.

Balogh Dezső

református helyettes lelkész

Anarcs

Az anarcsi református egyházban 1944. szeptember óta megindult hadműveletek folytán, anyakönyvekben, klenódiumokban, levéltárakban semmi féle kár nem esett, mindössze annyi, hogy a könyvek fedele egy kis penészt kapott.

A templom és a mellette lévő iskolában sem történt semmiféle kár.

A paróchián a plafont egy orosz katona lelkész ilyesztésére keresztül lőtte, miután nem volt hajlandó megmutatni, illetve felfedni felesége rejtekhelyét, majd még fentebbi katona kilőtt az udvarra és nagy káromkodások között távozott.

A másik iskolánkban és tanítói lakásban az ablakokat, ajtókat, iskolapadokat és utcai ka-pukat miután, tanító minden különösebb ok nélkül elmenekült súlyosan megrongálták, kilincseket elvitték, ablakokat kitörték és az iskola padokat összetörték részben pedig elvitték.

A községben a hadműveletek alatt az összes lovakat és több szekeret összeszedték és elvitték, némelyik helyet hátra hagytak egy néhány kimustrált lovat, továbbmenve az összes takarmányt felétették, 70 százalékban a község burgonya termelő és az nagyobb részben a burgonya odafagyott, így bizony a község tetemes kárt szenvedett anyagiakban, amit az egyház is megérez.

Község területén egy, a határában pedig két szeszgyár van egyébként pedig szőlőtermő

vidék is, ennek folytán a hadműveletek során lerészegedtek és ezért éjszakánként sok zaklatásnak volt kitéve a lakosság, ezen zaklatásnak erkölcsi áldozatai sem maradtak el.

Ugyancsak a szesz áldozata lett községünkben egy tizenötéves első kereskemista diák és egy ide menekült csendőr civilbe öltözve, előbbit egy orosz utóbbit egy román katona lőtt agyon.

Istennek hála a lakosság élelemben és tüzelőben még ezideig nem szűkölködött.

A hadműveleteknek legszomorúbb jelensége, hogy ezeregyszázhetven lélek számú gyü-

lekezetünkből 80-vanan vannak távol, akikről már ötödik hónapja semmit nem tudunk.

Végül a két falu közötti hidat felrobbantották egy ház megrongálódott.

Anarcs, 1945. február

Onda Sándor

református lelkész

– 355 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Benk

Igazolva 6/1944. számú azon nagybecsű rendelkezésének december hó 17.-én vételét, mely-lyel Mándok egyházközség felügyeletével és pásztorálásával megbízattam, ezzel kapcsolatban jelentésemet nagy vonásokban az alantiakban van szerencsém megtenni.

December 19.-re összehívott presbiteri gyűlést a körülmények miatt csak december 25.-én volt alkalmam megtartani.

Presbitérium megál apította Batta Zoltán lelkipásztornak és családjának 1944. október 23.-án szolgálati helyéről való eltávozását, s egyben tudomásul vette oda való felügyelő lelkészi kirendelésemet.

A pásztor nélkül maradt nyájat temetés, keresztelés és időközönként egyházi beszédek tartásával teljesen önzetlenül Vajdics János mándoki görög katolikus lelkész és Balogh Gá-

bor nyugalmazott református igazgató, kántortanító úr látták el.

Iratok rendezése, s azok összeszedése, valamint a Püspöki Körlevél 5. pontjabeli rendelkezések foganatosítása folyamatban van (kérve ez utóbbira szíves várakozását).

Iskolai tanítás december 10.-től megkezdődött. Milák Jenő, Tóth József, Kecskeméthy György, mint katonák vannak távol. Batta Izabel a és Cserhalmy Irén tanítónőnk október 23.-án hagyták el szolgálati helyüket. Szolgálatban vannak: Kerékgyártó Emma, Pokol Borbála, és a fentálló rendelkezések értelmében szolgálatra kirendelt Mitrik Sarolta, tanítónő

és Berecz András.

December 24.-től minden alkalommal szolgáltam a gyülekezetben, úrvacsorát má-

sodnapon osztottam. Hogy kirendelésemmel saját gyülekezetem sem szenvedjen, hiányt vasárnaponként saját gyülekezetemben korábban kezdem az istentiszteletet, gyalog menve Mándokra 11 órára, s ott végezvén szintén gyalog jövök vissza, hogy még aznap gyülekezetemben másodszor is szolgálhassak.

A kátétanítást is megkezdtem január 4.-én. Minden csütörtökön Mándokon tartózko-

dom, egyéb szolgálatokra pedig megkeresésre szintén megjelenek. Bár nehéz, kissé terhes a szolgálat, de jólesőleg teszek bizonyságot arról, hogy Istennek ereje erőtlenségemben mindig megerősít, hogy mindkét gyülekezetemben mindenek ékesen és szép rendben történjenek.

Jelentésem tudomásul vételének reményében maradtam,

Benken, 1945. január 5.

Bartha Béla

református lelkipásztor

Alulírott a 4300/1944. számú Püspöki Körlevél 5. pontjának rendelkezésére Benk egyház-község helyzetéről az alantiakban van szerencsém jelentésemet megtenni.

Egyházközségem Isten különös kegyelme folytán sem emberáldozatban, sem anyagi-

akban ez ideig szeptember 1.-től semmi nemű károsodást nem szenvedett.

– 356 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Istentiszteletek a legkritikusabb időben is tartattak még hétköznapokon is minden egyes alkalommal rövid áhítatok voltak a szép számban összegyülekezet asszonyok és le-

ányok részére.

Újbori alkalomra úrvacsorát sajnos nem oszthattam.

Az egész idő alatt két vasárnap és 5 hétköznap nem tudtam istentiszteletet tartani.

Október hó 30.-tól december 9.-ig harangszó nélkül jöttünk össze, de azóta úgy hét-köz, mint vasárnapokon van harangszó. Konfirmációi oktatást megkezdettem december 10.-én, azóta tartom is hetente kétszer.

Iskoláinknál Hetey Sándor kántortanító áprilistól katonai szolgálatot teljesít: így taní-

tást nem végezhet.

A kántorizálást hétköznapokon és egyes vasárnapokon magam végeztem, míg ünne-

peken, s több vasárnapokon és temetések alkalmával Tamás András presbiter végezte azt.

Patay Irén szeptember 5.-én megválasztott tanítónő szeptember 22.-től október 16.-ig tanított majd, december 19-24.-ig. Szolgálattételre még mai napig, valószínűleg komoly akadályok miatt nem jelentkezett. (Iratai szeptemberben 160/1944. szám alatt terjesztettek be az Esperesi Hivatalon keresztül a Központi Bizottsághoz)

Fentálló rendelkezések értelmében Barta Béla V. éves debreceni tanítójelölt rendeltetett ki iskolánkhoz december 20.-tól V-VIII. osztály vezetésére, ki jelenleg Patay Irén megérkezéséig I-VIII. vegyes osztályt is vezeti. Egyházi adó és egyéb szolgálmányok az értékesítési lehetőségek nem léte miatt jelenleg csak 3 egyháztag által rendeztettek.

Egyházi tisztviselők fizetése község előljárósága által összeíratott, de még mind ez ideig fizetés nem utaltatott.

Szeptember 1.-től úgy lelkész, mint családja sok mindenen ment keresztül, de még ezért is hála Istennek, hogy életünkben, egészségünkben, becsületünkben, hivatali ténykedésemben megtartott és megőrzött dacára a naponként megismétlődő molesztálásoknak.

Voltak akik megvetőleg viselkedtek, de voltak olyanok is akik kézcsókkal juttatták kifejezésre úgy személyemmel, mint feleségemmel kapcsolatban a papi tiszt iránti tiszteletüket.

Anyagiakban mintegy 10-12.000 Pengő veszteségem van, de mindezt „szemétnek ítélem”

a mellett, hogy hivatásom teljesítésében úgy engem, mint családomat megsegített és megtartott az Isten.

„Ha a mi külső sátorunk megromol is a belső mindazonáltal napról napra újul.”

Jelentésem tudomásul vételének reményében maradtam,

Benken, 1945. január 6.

Bartha Béla

lelkipásztor

– 357 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Berkesz

1944. október 22. örökre emlékezetes lesz a berkeszi református egyház történetében.

Ezzel a nappal kezdődött a megpróbáltatás nehéz ideje.

Vasárnap reggel volt. A menekülés útjáról tértem vissza. Alig fél óra múlva felsívít az első lövés, s hangzik a kiáltás: „Jönnek az oroszok.” Családommal együtt golyózáporban futottunk az óvóhelyre s ott éltük át azt a kínos pár órát, míg a falut megszál ták, laká-

sunkat elsőízben kifosztották s jószágainkat elrabolták.

Ez az első bevonulás csak három napig tartott, mert a németek 25.-én egész napon át tartó kemény küzdelemben kiverték az oroszokat. Ekkor történt, hogy a németek óri-

ási rést ütöttek a torony északi részén, közvetlen, a harang alatt, ez utóbbinak azonban semmi bántódása nem történt.

Ugyanakkor lőtték le a lelkészlakot. Déli oldalán a bejáratnál több lövést kapott (akna) összes ablakai bezúzódtak (bár mind nyitva volt), ajtófelek, ablakkeretek megrongálódtak.

Kerítéseket mindenütt eltüzelték.

Jelenleg a lelkészlakás teljesen lakhatatlan. Lelkész papírral beragasztott ablakú konyhájában lakik.

A szörnyű csatában, melynek frontja a templom és paróchia volt, községünkből em-

beráldozat nem esett.

Legtöbb kárt szenvedett épületben az egyház, mert tornya, lakása és a lelkészi istálló megrongálódott.

Anyakönyvek, hála Istennek megvannak, bár kissé megrongálódtak.

Levéltár teljesen elpusztult, a paróchiáis könyvek egyrészével, mert a könyvszekrény is találatot kapott.

Jegyzőkönyvekből, pénztárkönyvekből, a tiszta lapot kitépték, a többit pedig szét-szórták vagy elégették.

Az úrasztali kelyhek megvannak. Csupán egy darab úrasztali terítő tűnt el, míg egy másikból jó darabot kivágtak.

A gyülekezet nagyrésze részvétlen magatartást tanúsított lelkipásztor és családja iránt. Egyesek azonban miként Illést, úgy táplálták lelkipásztorukat.

Az Úr Istené legyen a dicsőség a nagy megpróbáltatásért.

Berkesz, 1944. december 29.

Varga Dezső

lelkipásztor

– 358 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Beszterec

1944. év október hó 22.-én reggel községünk telefonjai vészesen csengeni kezdettek. Vasmegyer központ bejelentette, hogy községünk felé elindult az úgynevezett „Partizáncsapat.”

Alig pár emberel tudták közölni a hírt, már itt is voltak. Fél 10 volt. Száguldó lova-kon jöttek, össze-vissza lövöldöztek, mivel községünkben bennrekedt pár német katona.

Ezekkel vették fel a harcot. Vad iramban rohantak utánuk. Olyan volt a falu, mint erős zivatarkor a madárfészek. Csendes. Mindenki behúzódott hajlékába. Csillogó sugarakkal búcsúzott az öreg Nap az ősztől, de senkit sem tudott kicsalni fészkéből. Riadalom, halál-félelem, keserűség ült az arcokon. Sokan bunkerekbe, vagy pincékbe menekültek. Pokoli zenét szolgáltattak a gépfegyver és a különböző gyalogsági fegyverek. Még akna is vegyült a koncertbe.

Pil anat alatt hadszíntérré vált a falu. Halottjaink, sebesültjeink lettek. A falu végén egy német lováról lelőtt egy 18 évesnek látszó fiatal kozákot. Az holtan bukott az úttestre.

A német a kozák lovára pattant s úgy menekült bajtársai után.

A falu alsó végén általunk is sokáig felejthetetlen három magyar testvérünk ontot-ta drága vérét az édes magyar hazáért. Megszentelték községünk földjét kiömlő vérükkel.

Ezek névszerint Barta Lajos (Csokaly, Bihar megye) Fekete Gusztáv (Szaniszló Szatmár, vagy Zala megye) Pongrácz Elemér (Budapest Kossuth L. 65. I. 14.) menekülőben voltak a csapat után, így kerültek össze a nagyszámú orosszal. Másnap aztán, mikor csil apodott a harcizaj, közös sírba tették őket községünk új temetőjébe.

Sebesülés 3 civilen történt. Urbán Andrásnak lábán, Bacskay Gábort lábán, Kovács Bertalan 13 éves gyermeket mellén találta sérülés. Bocskay Gábor oly súlyos sebeket kapott, hogy fél lábát le kellett vágni.

Ez a zászlóaljnyi csapat, mikor már biztonságban érezte magát a németek felől, or-dítva, lövöldözve végig-végig nyargalászta a falut. Házakba bementek „Vinát” követeltek.

Az egyik család pincéjébe a kozák lóháton lépkedett le a lépcsőn a pincébe. Egy 50 literes hordót borral színig telve nyergébe kapott, s elvágtatott. Első két nap nagyon bizalmatlanok voltak. Rendszerint a közeli tanyákon és nem a faluban tartózkodtak. Ide csak estére jöttek be élelemért, főleg kenyérért, szalonnáért.

25-26.-án már bátrabban mozogtak, egész nap a faluban tartózkodtak. Ettek, ittak, nők után érdeklődtek. 26.-án este felé, mint derül égből vil ámcsapás, úgy jött nekik valami pa-rancsféle. Nagy izgatottság, látás-futás. Nyergelt mindenik, s pár perc alatt nyaktörő sebes-séggel elhagyták a falut. A lakosság rosszat sejtett. Harctól félt. Becsukóztak lakásaikba, de nem aludt senki. Este 11 óra után erős szekérzörgés riasztotta meg az amúgy is riadt embereket. A falu közepén megállottak a szekerek. Ismerős hang. Fütty, beszéd. Magyar beszéd!

Olyan nagy volt a lakosság között a félelem, cseltől féltek, hogy csak erős bizonyítgatásra nyitottak ajtót az egy zászlóaljnyi magyar csapatnak. De csak pünkösdi királyság volt, mert ez a zászlóalj másnap délelőtt elment, 27.-én délután jött egy századnyi határvadász, szinte az árván maradt síró falu vigasztalására. De ezek is csak rövid ideig, mert 29.-én elmentek.

– 359 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

November 1.-én délután 2 óra tájban jöttek aztán a románok. 5000 ember, 750 ló.

(A falu 1400 lelket számál.) Megkezdődött az elszál ásolás. Volt olyan udvar, ahol 50 katona, s olyan istálló, ahol 35 ló volt. Egy teljes hónapig, volt itt ez a csapat a falu nyakán.

Front mögötti falu. Átélte a tatárdúlás minden viszontagságát. Az élelmezésük a faluból és környékéből telt ki. A férfiakat elhajtották munkára. Hídépítéshez, lövészárok ásáshoz, lótakarításhoz. Kor nem határozott. Ment a 17 éves és a 65 éves is. Az oláh baka nem pucolt lovat, de a 68 éves magyar ember 6-8 lovat pucolt. Az asszonyokat főzésre, kenyér-sütésre, mosásra kényszerítették. Tele voltak tetűvel! A sok mosás, főzés, lóitatás úgy kimerítette a kutakat, hogy a lovakat a csatornákra hordát itatni. A lakásokat úgy lefoglalták, hogy a család nem ülhetett asztalhoz, családja számára csak lopva főzött a gazdaasszony.

Nőjeinket örökösen zaklatták, úgyhogy éjjel pincékben, kemencékben, padláson elrejtve, bunkerekben virrasztottak, reszkettek.

Felbecsülhetetlen károkat okoztak. Igazi „bocskoros” módjára viselkedtek. Zsaroltak, loptak. Szekrényeket feltörtek. Nincs olyan kár, amely kárt nem vallott volna miattunk. Az egyháznak is jelentős károkat okoztak. A paplakban is katonák laktak, főztek, gépfegyvere-ket javítottak, olajoztak. Enne a nyoma sokáig látható lesz. Iskoláinkkal, mint a környéken mindenütt mostohán bántak el. Az egyik tanítólakásba és tanterembe lovakat kötöttek be. A tanterem berendezését összetörték, feltüzelték. A lovak a falakat lerúgták, ablakokat kitörték. Padlót tönkre tették. Úgy-hogy az egyháznak okoztak vagy 20.000 Pengő kárt.

Nem volt előttünk semmi szent! Mindent lábbal tiportak. Mindenütt is hagyták bocs-koruk nyomait.

Mint érdekességet említem meg, hogy van eset, mikor a jó Isten egy emberen keresz-tül menti meg ezrek életét. A mi tüzéreink a Tisza túlsó partján voltak tüzelőál ásban. Fa-lunkhoz a tüzelőál ás légvonalban 8 kilóméter volt. A bemérő egy falunkbeli tüzértizedes volt. Név szerint Csáki József. Csáki parancsba kapta, hogy mérje be Beszterec község tornyát. Amint bajtársai mesélték könnyek között teljesítette a parancsot. Bemérte szülőfaluja tornyát! De a lövés mégis minden esetben Beszterec és Dombrád községek közé esett.

Így menekült meg községünk a teljes pusztulástól!

Végre megkönyörült Istenünk ezen az agyongyötört falun s december 1.-én kiparan-

csolta őket a faluból. Elmentek. Itt hagyták a sok rossz emléket, kárt, pusztulást, szennyet.

Beszterec, 1945. márc. 14.

Szabó Sándor

református lelkész

Demecser

Postahivatalunk megkezdvén működését, tisztelettel teszek jelentést a következőkről: 1944. október 21.-én, hatósági kiürítés következtében, feleségemmel és két leá-

nyommal a Tisza jobbpartján, tőlünk 20 kilóméterre fekvő Cigánd községbe távoztam.

– 360 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

A katonailag is megerősített nyírbogdányi petróleumfinomító szomszédsága miatt nagyobb harcokra volt kilátás, s erre a hatóság nyomatékosan figyelmeztette a lakosságot.

Hitelt adtam az akkori kormány nyilatkozatainak is a tiszai védő és támadó vonal tárgyá-

ban. Azt reméltem, hogy 8-10 napon belül ismét visszatérhetünk otthonunkba. Helyettesítésemmel Kiss Pál gégényi lelkészt bíztam meg.

Másnap reggel azonban, amikor azt láttam, hogy szó sincs a védősereg felfejlődéséről, sőt a visszavonulás erőltetett ütemben folyik, elhatároztam, hogy visszatérek és újra a tiszai hídhoz hajtottam. A keskeny pontonhíd azonban csak egyirányú közlekedést engedett meg, s több kilométernyi hosszúságban várakoztak az átkelésre az autók, fogatok s katonai menetoszlopok. Ennek következtében a katonai parancsnokság nem engedett át bennünket s nem is nézte jó szemmel szándékunkat. Talán jobb is volt így, mert ebben a pil anatban a megszálló csapatok már Demecsert is elérték, s a környékén heves harcok voltak.

A túlsó parton rekedve, több lelkésztársammal úgy határoztunk, hogy Miskolcon várjuk be a megszál ást. Így is történt. Itt három hetes ostromot állottunk ki ál andó ágyútűz alatt, s ál andó életveszélyben. A Rudolf laktanyával szemben levő nagy bérház, ahol a lakásunk volt, az ellenséges ágyúál ások között volt s nem számítva az ál andó tüzérségi párbajt s a felettünk repülő gránátokat, két ízben kaptunk másfélórás pergőtüzet négy telitalálattal. Isten kegyelme megőrzött bennünket, jóllehet már nem volt időnk az óvóhelyre lemenni.

Az ostrom nehéz óraiban a bérház lakói számára minden este az óvóhelyen áhítatot tartottunk s az elmaradt újbori úrvacsoraosztást is előkészítettük, de már nem tarthattuk meg, mert vasárnap reggelre a bevonulás megtörtént. Porzsolt Ferenc dombrádi lelkész-társammal felváltva végeztük a szent szolgálatot.

A megszál ás megtörténte után a legelső alkalmat igyekeztem megragadni, hogy ha-

zatérjek. Tehervonaton, gyalog, alkalmi szekéren utazva december 22.-én tényleg megérkeztem, s hivatalom végzését megkezdtem. Így a karácsonyi és újévi ünnepeket már együtt tölthettem gyülekezetemmel, amely örömmel fogadta szerencsés hazatérésemet.

Távollétem alatt az esperesi teendőkre nézve Pethő Károly gyulaházai lelkész, egyházmegyei főjegyző helyettesített. Így az egyházmegye élete is, amennyire a viszonyok megengedték, zavartalanul folyt.

Tisztelettel jelentem még, hogy az egyházakból az adatgyűjtés folyamatban van, a felterjesztésre nézve azonban haladékot kérek a kezdetleges postai viszonyok miatt.

Értesülésem szerint a lelkész nincs még otthon: Döge, Kisvárda, Mándok, Pap, Révaranyos, Székely, Záhony községekben. Helyettesítésükről gondoskodás történt.

Jelentésem tudomásulvételét kérve, maradtam

Demecser, 1945. január 24.

Kiss Lajos

református esperes

– 361 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Amikor 1944. augusztus 23.-án a románok letették a fegyvert és az arcvonal e szakasza felbomlott, hazánk sem kerülhette el a háború pusztítását.

Az 1944. október 15.-i kormányzói kiáltvány a megkötendő fegyverszünetről végzetes fordulatot adott a magyar Alföldön és Debrecen térségében folyó ellenál ási harcoknak.

A magyar csapatparancsnokok között ugyanis meghasonlás támadt, mert egyik rész azonnal hajlandó volt a fegyverletételre, a másik azonban a hatalmat átvevő Szálasi kormány felhívására a háború folytatása mellett döntött.

Ilyen körülmények között bizonyossá lett az, hogy a két részre szakadt magyar hadsereg nem tudja megvédeni a Tiszántúlt, s elkerülhetetlenné válik annak katonai kiürítése, jóllehet a németek a debreceni csatához tekintélyes katonai támogatást adtak páncélosok-ban és nehéz fegyverekben, amelyekkel az ellenséget átmenetileg vissza is szorították.

Szeptember folyamán az egész országra kiterjedő légitámadásokat lehetett megfigyelni, amelyek nagyobb városainkat, vasutainkat igen megrongálták és a forgalmat jórészben megbénították. Szórványosan már előzőleg is voltak légitámadások, legsúlyosabb a június 2.-i, jeléül annak, hogy a háború véres zivatara egyre jobban közeledik hazánkhoz.

Az ágyúdörgés napról-napra közeledett, s 1944. október 2l.-én a közigazgatási hatóság elrendelte a község kiürítését, s felszólította a lakosságot hogy jószágait maga előtt hajtva, a Tisza jobb partjára távozzon, ahol az új magyar hadsereg sorakozik fel ellentámadásra.

A hatósági felhívás következtében, mivel a nyírbogdányi szomszédos petróleumfino-mító birtokáért súlyos harcokra volt kilátás, a lakosok közül sokan eltávoztak főként a környező tanyákra, vagy a szomszédos falvakba, vagy átmentek a Tisza túlsó partjára, mely mintegy 16 kilóméter távolságban volt. Lelkész feleségével és 2 leányával, Lénárt Gyula segédlelkész feleségével Debrovszky Mária tanítónővel, Asztalos Péter igazgató tanító feleségével és leányával, Agárdy Sándor tanító a Tisza jobb partjára mentek át, hogy ott várják meg az ellentámadást. Amikor azonban ott nyilvánvalóvá lett, hogy az úgynevezett „tiszai arcvonal” csak üres propaganda, s úgy a magyar, mint a német seregrészek gyorsított me-netben vonultak vissza Sárospatak irányában, lelkész elhatározta a visszatérést, ez azonban a nagy torlódás miatt a keskeny pontonhídon másnap reggel már lehetetlen volt. Ugyanebben az időpontban, október 22.-én vasárnap reggel ért el a harc Demecser községig, s nemsokára megjelentek a megszálló sereg előőrsei.

A beözönlő orosz lovasok elvitték a község minden valamire való lovát. Megszál ásuk 4 napig tartott s ez idő alatt különösen a mindenütt felkutatott és megivott bor hatására gyakori volt a fosztogatás és a nőkkel való erőszakoskodás.

Október 25.-én magyar és német csapatok visszaszorították a betört ellenséges éket, amikor október 31.-én ismét kénytelenek voltak visszavonulni. Utánuk román csapatok szál ták meg a községet, akik a még megmaradt lovakat és szekereket szedték össze, ezenkívül bort, élelmiszert, baromfit, sertést, s részükről is gyakran előfordult a ruhaneműek, használati tárgyak, órák elvitele s a nőkkel való erőszakoskodás. Az ellenséges magszál ás első hul ámai után viszonylagos nyugalom ál t be a község életébe. Azonban a nagy anyagi romlás kedvetlenné tette az egész falut, amelyet fokozott az elszenvedett erkölcsi kár és megaláztatás érzése. Az emberek mind a mai napig ál andó ingyenes robotba járnak a termények összegyűjtése és elszállítása ügyében. Kevés fogattal és egészen hitvány lóál-

– 362 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

lománnyal rendelkezve, a legnagyobb aggodalommal tekintenek a tavaszi mezei munkák felé. Pedig az őszi vetések legnagyobb része elmaradt.

Egyházközségünknek, s magának a községnek nagyobb kára sem ember-

életben, sem anyagiakban nem esett. Csak az állomás épületéhez tartozó rak-

tárakat gyújtották fel a kivonuló németek, míg a malom és keményítő gyárte-

lep épen maradt. A harcok súlypontja ugyanis a szomszédos Székely és Berkesz

irányában tolódott el. A németek az összes hidakat és átereszeket is felrobbantották.

Egy idősebb hívünk, akinek a fia csendőr, fegyver utáni zaklatás következtében idegileg összeroppant és öngyilkos lett, név szerint Vass András. Egy másik, Sebők József, aki fiatalasszony leányát védte egy erőszakoskodó katona ellen, a lábába lövést kapott.

A belső, lelki tragédiákról természetesen számot adni nem lehet. Általános vélemény azonban az, hogy ilyen nagy összeomlás nemzetünket a mohácsi vész óta nem érte.

A lelkészi és esperesi irattár épen maradt, hasonlóképen az úrvacsorai és keresztélési edények és terítők is. A parókhiális könyvtár több darabját és lelkész könyvtárának nagy részét a román katonák eltüzelték, vagy szétszórták.

November folyamán szál ást adott a község mintegy 1300 dombrádi menekültnek,

akiknek a Tisza melletti községét el kellett hagyniuk a harcok miatt.

Lelkész családjával Miskolcon várta be a megszál ást s december 22.-én tért vissza.

A gyülekezet örömmel és szeretettel fogadta s a saját helyzetének a javulását és szilárdulá-

sát érezte meg a visszatérés lehetőségében és tényében.

A templom épületét, iskolákat a megszálló csapatok tiszteletben tartották és az istentiszteletek tartása elé akadályt nem gördítettek. Az időközi helyettesítést Kiss Pál gégényi lelkész, az esperesi teendőkre nézve Pethő Károly gyuláházi lelkész, egyházmegyei főjegyző látta el.

Az egyház kára: könyvtár, kerítések, tűzifa, ablaküvegek címén 2000 Pengő. Lelkész kára: 4 ló, 2 szekér, l kocsi, 1 üsző, 11 hízó, 33 süldő, 18 malac, 107 magyar hold föld csaknem összes termése, könyvtár, paplan, óra, 2 hegedű, fürdőkád, könyvál vány, 2 kisebb asztal, rádió, kerékpár, 1 tehén, 5 darab festmény, befőttek, konyhafelszerelések: 80.000

Pengő.

Demecser, 1945. február 1.

Kiss Lajos

református lelkész-esperes

Dombrád

1943. március 18. emlékezetes nap egyházi munkánk múlt évi történetében: ekkor zártuk be népfőiskolai tanfolyamunkat. Határpontot jelent ez a nap azért, mert akkor kezdődtek életünkben a nagyobb megpróbáltatások. A következő nap értesültünk, hogy a németek megszál ták az ország főbb pontjait. Ez a tény fokozott légi veszélyt jelentett, amit mi

– 363 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

szeptember 13.-tól éreztünk nagyobb mértékben. Mintegy tíz napon át minden este óvó-

helyre vonult a lakosság, körülöttünk kigyul adtak a „Sztálini gyertyák”, a határban lesett 3 bomba. Maga a község szerencsére nem kapott támadást. Október 15.-én, vasárnap már nagyon feszült lelkiál apotban gyűltünk össze a templomba: közeledett hozzánk a harctér.

Debrecen környékén folyt a nagy páncélos csata. Községünkbe menekült a Szatmárnémeti Királyi Főigazgatóság. Rengeteg menekülő család, köztük sok lelkész és tanító, menekült át a községünkön. Lelkész október 20.-án egy szekérrel családjával együtt szintén elindult a Tiszán át Sárospatakra. De csak a Tiszáig ment, nem volt képes elszakadni otthonától és gyülekezetétől, és visszatért. Október 22.-én a harcok miatt már nem lehetett istentiszteletet tartani, 23.-án, hétfőn reggel Pátroha felől bevonultak a községbe az orosz csapatok.

Mintegy 400 fő lovas csapat. Két nap voltak bent. Ezalatt a község lakosai, különösen lelkész és családja, sokat szenvedtek, lelkésznek élete is veszélyben forgott, lakásából el kellett távoznia, ismerőseinél rejtőzködött el. Agyonlőtték az oroszok Bal a Gy. József presbiter gazdát, ismeretlen egyének felakasztották Kirchmáyer Gyulát és feleségét. Október 25.-én hajnalban az oroszok kivonultak és magyar csapatok jöttek be. Ezeknek parancsnoka a község lakosai közül hetet kivégeztetett azért, mert az oroszok bentléte alatt raboltak. 26.-

án reggel istentiszteletet tartottunk, Bal a Gy. Józsefet és Kirchmáyer családot eltemettük.

Még ennek a napnak délutánján lelkész és családja segédlelkésszel együtt elhagyták a falut és Cigándon keresztül Sárospatakra, onnan Miskolcra menekültek.

Magyar és német csapatok november 1.-ig voltak bent. Ekkor átmentek a Tiszán túlra.

Községünket elfoglalták a harcoló román csapatok. A község teljesen a tűzvonalba ke-rült. A románok át akartak kelni a Tiszán, aminek azonban ellenál t a túlsó oldalon ott lévő magyar és német csapatok szövetsége. Emiatt a lakosságot a községből eltávolították.

Mindenkinek menekülnie kellett. Demecser és Gégény községekben települtek le, s itt voltak hat héten át. Ezalatt a község lakosságának vagyona elpusztult. Házainak több részét gránáttalálat ért, ál atállománya, ruhakészlete s az élelmiszerek közül a szalonna és zsír készlet legnagyobbrészt megsemmisültek. Karácsony előtt mintegy két héttel visszatértek az üresen maradt házakba. Majd a románok átkeltek a Tiszán, mert Sátoraljaújhely felől közeledő oroszok visszaszorították a magyar és német csapatokat.

Lelkész családjával és segédlelkésszel együtt Miskolcon élték át a harcokat. Lelkésznek Judit nevű leánya balkarján gránátszilánktól megsebesült. A seb gyógyulása mintegy há-

rom hónapot vett igénybe. A Vörös Hadseregnek Miskolcra jövetele után (december 3.) lelkész és segédlelkész hazaindultak. Segédlelkész december 20.-án, lelkész pedig január 5.-én érkezett haza Dombrádra. A gyülekezet tagjai mindkettőjüket örömmel és szeretettel fogadta.

Lelkészek távolléte alatt istentiszteletet a harcok miatt nem lehetett tartani. Advent harmadik vasárnapján kezdődött meg az istentisztelet, amikor Papp Kálmán Jenő tiszakanyári lelkész végezte azt. A kántori teendőket Márton El a dombrádi lakos, demecseri tanítónő és Veress Zoltán helybeli tanító látták el. A harcok idején elhunytakat udvarokba, kertekbe temették el ideiglenesen, s a segédlelkész hazaérkezése után a csendesebb idők beál tával vették onnan fel és rendes szertartás elvégzésével a temetőkertbe helyezték nyugalomra. Ennek, s az általában véve nagy halandóságnak volt következménye, hogy segédlelkész hazaérkezé-

– 364 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

se után pár hétig minden nap temetett, néha kettőt is naponta. A tanítók közül Pataki Lajos, Dr. Bal a Ferencné, Szekeres Dénes elmenekültek, Veress Zoltán és Veress Ilona csak a katonai kiürítés idején távoztak el, a többi tanító, Dr. Berecky Zsigmond, Bárány István, Márton József és Kézy György, katonai szolgálatot teljesítettek.

A rendes élet lassankint kezdett helyreál ani, s vele együtt az egyház építő munkája is megkezdődött. Az istentiszteleten kívül az ifjúsági összejöveteleket vasárnap délután és minden szerdán délután bibliakört tart a lelkész.

Az egyház veszteségei:

Templom: A torony felső részén több gránát találat esett. A torony ablakai. Egyik harang koronája eltört, egyikek az ütőjét kiszakították.

Templomnak 96 ablaküveg táblája kitörött.

Elvesztek: egy darab ezüst úrvacsorai tányér, egy darab ezüst keresztelési kancsó és tányér, 23 darab úrasztali abrosz.

Egyházi épületekben:

Lelkész lakon: négy ablak teljes üvegezése, egy darab írógép, 1 wertheim szekrény.

Iskolában: 25 ablak üvegezése, két tanterem padlózata, 3 darab kályha, 20 méter kályhacső, 25 méter csatorna levezető cső, 60 darab iskola pad, 6 darab a fali térkép, összes iskolai napló, két tantermet elválasztó fal, egy tornác oszlop, 4 darab selyem zászló, 16 öl felvágott tűzifa, 20 mázsa szén, 2000 liter boros hordó, 2000 liter bor.

Tanítói lakásokon: 200 méter deszka kerítés, 10 ablak üvegezése.

Harangozói lakon: 3 ablak üvegezése.

Egyházi irattárban: 1 darab anyakönyv: 1890-től 1896.-ig.

1 presbiteri jegyzőkönyv eleje és utolja.

Legrégebbi anyakönyvekből több lap.

1 darab lelkészi pénztári napló.

Az irattár anyagát szétszórták, most lévén rendezés alatt, hiányai még pontosan nem ál apítható meg.

Dombrád, 1945. február 19.

Porzsolt Ferenc

lelkipásztor

Tóth László

segédlelkész

Vajda Balázs

főgondnok

– 365 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Döge

A dögei református egyházközség helyi eseményeinek krónikája az itteni hadiesemények ideje alatt 1944. szeptember 1. - 1944. december 1.-ig.

Emberáldozatok: A még mindig teljes erejével dúló világháború, a dögei reformá-

tus egyházközségtől is követelt Isten akaratából áldozatokat. B. Jánvári Sándor 18 éves ifjú testvérünk gépfegyver golyónak a robbanásától halt meg október 23.-án. Király János 32 éves keresztyén testvérünk géppisztoly golyótól halt meg a tiszai fronton, Szabolcsve-resmarton november 1.-én. November 22.-én hazahozatván, itthon temettetett el. Vajda Károly 16 éves ifjú a november 10.-ei belövés alkalmával ágyúgolyó szilánkjától halt meg.

Szónok Albert 67 éves keresztyén testvérünk szintén november 10.-én ágyúgolyó szilánk-jától megsebesülvén, december 3.-án halt meg a kisvárdai kórházban, onnan hazahozat-tatván december 5.-én temettetett el.

Így a dögei református egyházközség itthoni hősi hallottjainak száma összesen: 4

Istennek adunk hálát, hogy több emberáldozatot nem követelt tőlünk. A vesztesé-

gekért is Övé a dicsőség mindörökké. Isten akaratában nyugszik meg lelkünk most és minden időben.

Épületkárok: Egyházi épületeinkben is vannak kisebb károk. A nagy iskolában légnyomás következtében betört 5 ablaküveg. A második számú tanítói lakás udvarára ágyúgolyó esett, a lakásnak minden ablaküvege betört, a falak és az ablakspaletták a repeszdarabokból megrongálódtak, a légnyomás a padlást egy helyen felszakította. A lakás és az iskola ajtajáról a zárakat leverték. Templomunkban Isten kegyelméből és oltalmából semmi kár nem esett, csupán egy ajtó feletti félköríves ablaktábla és két ablaküveg tört be. A lelkészi irodában és lakásban a vil anykapcsolókat és konnektorokat a falból kiverték a vil anydrótokat a lelké-

szi lakban levagdalták, a cserépkályha két ajtaját leverték és egy ajtóból a kilincset kivették.

A lelkészi irodában az egyik iratszekrény egyik ajtaját baltával levágták és elvitték, a másik iratszekrényből öt keresztdeszkát elvittek és egyik ajtajáról a zárat lefeszítették. Az épü-

letkárok tehát más községek egyházi épületeinek a káraihoz és az itteni álló front nagy és tartós voltához (4 hét) viszonyítva aránylag elég csekély.

Kegyszerek, könyvtár, levéltár: Kegyszereink: úrvacsorai és keresztelő edények, úrasztali terítő, egyházi parókiális könyvek, anyakönyvek Isten jóvoltából és az egyház vezetőségének elővigyázatosságából mind megmaradtak és biztonságban vannak. Az egyházi levéltár az irodában szét volt hányva és aránylag kevés (5 %) semmisült meg belőle.

Egyházközségünk tagjainak egyéni sorsa: Különösebb sorsdöntő helyi esemény egy-

házközségünkkel kapcsolatosan nem történt.

Egyházunk tagjainak és tisztviselőinek eléggé kijutott a szenvedésekből és megpróbáltatásokból. Anyagi kára úgyszólván mindenkinek bőven van. De ennél sokkal súlyosabb volt a lelki próbatétel az ál andó félelmek és rettegések következtében. Egynéhány egyház-tagunknak testi bántalmazásban is volt része. Istennek Lelke és igéje adott erőt gyülekezetünk tagjainak mind a testi, mind a lelki szenvedések elhordozására.

– 366 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Az egyházi munka helyreállítása: Egyházközségünkben október 18.-tól november

31.-ig az istentiszteletek tartása és az egyházi munka szünetelt, egyrészt azért, mert Barcza József lelkipásztor úr szabadságot kért és eltávozott, másrészt pedig azért, mert október 31.-től november 31.-ig itt volt a front. Hajdú Elemér vésztői segédlelkész, aki szeptember 20.-án szabadságot kért Gönczy Béla vésztői lelkipásztor Úrtól, hogy a szüleit itthon meglátogathassa és hadi események következtében már nem tudott visszamenni, október 30.-tól Dögében tartózkodván testvéreinél, miután a front eltávolodott, elkezdte helyben az istentiszteletek végzését. Azóta (december 1.) megszakítás nélkül végzi a dögei reformá-

tus egyházközség vezetői és pásztori munkáját, amelyre december 15.-én esperes helyettes úrtól megbízást is kapott.

Az iskolai tanítás december elején újra megkezdődött. Mivel négy tanerőnk helyett most csak kettő van, (a kántortanítónk katona, egy tanítónőnk jelenleg Kisvárdán van ál ásban, mivel ott laknak a szülei és még nem tud kijönni) az iskolai tanítást két katolikus tanítóval együtt közös iskolában végezzük református tankönyvek alapján.

Iratanyagunk 5 %-a megsemmisült, (eltépték) 95 % épségben megvan. Egyéb értékek

mind megvannak, biztonságba helyeztettek, az elvitt tárgyakat a legnagyobb részben visz-szahozattunk.

Isten megőrizvén életünket, egyházközségünkben minden munka a mai lehetőségek

határai között tovább folyik. Néki adunk azért hálát és kérjük egyházi életünkre és munkánkra az Ő további segedelmét és áldását.

Döge, 1944. december 28.

Hajdu Elemér

református helyettes lelkész

Eperjeske

Alulírott eperjeskei református lelkipásztor egyházközségem részéről a következő vesztesé-

geket jelenthetem, amelyeket az orosz katonaság megjelenése okozott egyházközségemnek.

Emberéletben a következő veszteségeink voltak: Nagy Ferenc (3 apró gyermek apja) és Hidi Mihály (felnőtt gyermekei vannak) 1944. november4.-én, (mint egyháztagjainkat) az esteli órákban több lövéssel, sőt az előbbit késszúrással is megölték. Szombathy Imre lelkipásztort ugyanakkor kézigránáttal bal lábán súlyosam megsebesítettek. Csak Isten különös kegyelme az, hogy lelkipásztor a részeg garázda katonák áldozatává nem lett. Így is több mint 5 hétig feküdt sebeibe. Többeket ugyanekkor összevertek, de ezeket az ütlegeléseket Isten kegyelméből kiheverték.

Épületekben csak általános s itt-ott feltűnőbb rongálódások tapasztalhatók.

A kántortanítói kerítést kidöntötték s helyébe ágyúál ást építettek, csűrének deszka ajtaját s más deszka részeket elvittek. Egyébként kisebb rongáláson kívül épületeink kárt nem szenvedtek.

– 367 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Klenódiumokban veszteségeink az úrasztali varrotas bársony terítőn kívül, amelyet elvittek, csekélyek. A lelkészi szószék bársony terítőjének egy részét is leszakították.

Egyéb értékekben egyházközségünk a következő kárt szenvedte. 350 Pengő iskolai

pénzt megleltek és elvittek, a lelkészi hivatal tiszta papírjait, borítékjait, tol hegyeit, ceruzáit stb. elvitték, a lelkészi irattárt feldúlták és részben kihányták. Hasonlóképen az iskolai könyvtárt és irattárt is súlyosan megkárosították. Iskolai berendezéseink közül a táblá-

kat, iskolai szekrényeket részben összetörték, iskolai padjaink közül sokat megrongáltak.

Egy új iskolai szekrényt feltüzeltek. Tanítói lakásokból és iskolákból több kályhacső ugyanakkor eltűnt.

Az események leírása: 1944. október 18.-án kaptuk meg községünkben a kiürítési parancsot. Ez a parancs a lakosság eltávozását mindenkinek a tetszésére bízta, tehát közsé-

günkben nem volt kényszerkiürítés. A nevezett időponttól gyors egymásutánban zajlottak le az események. Magyar csapattestek váltogatták egymást községünkben, (németek voltak,) amelyek átvonulóban lévén hosszabban nem tartózkodtak községünkben. A lakosság izgalma a front folytonos közeledése miatt tetőfokra hágott, különösen mikor a magyar tüzérség sok ágyút állított fel a község körül, hogy a Tisza túlsó partján az orosz hadsereg gyors előnyomulását akadályozza. Utolsó magyar csapat községünkben a Beregszász alól visszahúzódó hajdú ezred volt. Miután ezek minden ellenál ást feladva 1944. október 30.-

án délután a még itt levő tüzérekkel együtt községünkből a Tisza zempléni oldalára távoztak, 1944. október 31.-én az orosz katonaság puskalövés nélkül bevonult Mándokra, onnan községünkbe, illetőleg környékünkre. Mindamellett községünkben 1944. november 5.-ig nem szál ásolta be magát orosz katonaság, tehát Nagy Ferenc és Hidi Mihály halálát és lelkipásztor sebesülését a Mándok községből kijáró részeg garázda katonák okozták.

1944. november 5.-én este azonban cirka 1600 ember, s több száz ló érkezett ál andó szál-lásra községünkbe, akik egészen november 27.-ig, tehát 22 napig itt tanyáztak (községünk lakossága ez időben 1000-1100 lehetett). Az orosz katonák hosszú tartózkodása igen sú-

lyos anyagi veszteséget okozott községünknek, amelyet a folytonos robot még súlyosbított.

Községünk lakossága megadással viselve sorsát az anyagi veszteségen kívül újabb személyi kárt ez időtől kezdve nem szenvedett.

A folytonos robot, a megmaradt fogatok és emberek folytonos igénybevétele olyan

súlyos volt továbbra is, hogy például karácsony első napján hajnali fél négykor dobszó vert fel, amely a lakosság összes férfi tagjait 16. évtől 80. évig a záhonyi híd építéséhez azonnali munkára rendelt ki. Ez a rendelkezés meg is látszott az úrvacsorázók számán. A szokásos 120-140 férfi létszám helyett ez alkalommal néhány aggastyán és fiú, összesen 18-an vettek úrvacsorát a férfi nemen levők közül. Hasonlóan újesztendőben is a teljesítendő robot miatt kevesen voltak a férfiak templomban. Ez a helyzet január második felétől fokozatosan enyhült.

Részben a front közelsége, részben az orosz katonaság nagy tömege miatt 1944. októ-

ber 22.-től december 3.-ig harangszó nem volt. 1944. október 29.-én (vasárnap) az istentiszteletet harangszó nélkül végeztem. Az orosz katonaság nagy létszáma, de főleg súlyos sebesülésem miatt 1944. október 29.-től december 3.-ig istentiszteletet nem tartottam, s ez idő alatt megölt, már nevezett Nagy Ferenc és Hidi Mihály keresztyén testvérünket,

– 368 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

valamint a késő öregségében elhunyt özv. Varga Bálintnét harang és énekszó, lelkészi és kántori szolgálat nélkül teljesen csendben hantolták el hozzátartozói. 1944. december 3.-án, minthogy már sebeim gyógyulóban voltak s lábra tudtam ál ani, s az orosz katonaság is eltávozott községünkből a templomi istentiszteletet haragszóval megkezdettem.

Községünk határában harci cselekmény nem volt, s így e miatt községünk és egyhá-

zunk külön kárt nem szenvedett.

Azokról a symptomákról, melyek az orosz hadsereg megjelenését a lakosság körében megelőzték és követték, szólani nem kívánok, mert ezek majdnem mindenütt egyformák voltak.

Jelentésem tudomásul vételét azzal a tiszteletteljes megjegyzéssel kérem, hogy én a Püspök Úr egyetlen körlevelét sem vettem kézhez a múlt év szeptember havától, tehát ha jelentésem hiányos az nem az én hanyagságomnak tudható be.

Mély tisztelettel vagyok,

Eperjeske, 1945. február 9.

Szombathy Imre

református lelkipásztor

Fényeslitke

Az orosz megszál ás községünkben az 1944. október 31.-én délután 3 órakor történt meg.

Községünkből a vezető intelligencia közül senki nem menekült el csak a postamester családjával. Itthon maradt a két református és római katholikus lelkipásztor, községi jegyzők, a református és róm. katholikus tanítók, orvos, patikus, állomásfőnök, mindnyájan családjaikkal. Minek leírnom a sok szenvedést, megpróbáltatást, a sok veszteséget és kárval ást, amely egy ilyen megszál ással jár, a jó Isten adott erőt azoknak mindez ideig való elhordozására. Dicséret és hála legyen az Ő szent nevének. Istené legyen a hála, községünket, református egyházunkat, templomunkat, iskolánkat, lelkész és tanítói lakásainkat, épü-

leteinket ágyú vagy bombakárosodás nem érte, dacára annak, hogy községünk területe, határa, egész az 5 kilóméterre folyó Tiszáig harci front volt, mintegy 6 héten keresztül a harcba vetett csapatok itt vonultak át udvarainkon, kertjeinken keresztül a Tisza folyó töltéséig, ahol éjjel-nappal heves ágyúzások és heves harcok voltak. Nehezítette a községi lakosok helyzetét a nagy szőlőtermés a nagy bor bőség, a község majdnem valamennyi lakosának több-kevesebb szőlőterülete van, csaknem valamennyi lakóház tornáczán 8-10

hordó bor állott, sokan később kiöntögették a hordók tartalmát. Sajnos emberáldozat is sok 6-7 esetben. Kötel István 45 éves tiszatöltés őr, István nevű 20 éves fiával, akinek lakó-

háza a Tisza partján volt, lövés által haltak meg. 6 hétig voltak házuk udvarán elföldelve és csak azután lehetett a falu temetőjében elhantolni! Dancs Béla 20 éves hentessegéd lövés által halt meg, Szől. Gyüre Balázs 30 éves családos ember lövés által halt meg, Hrabovszki István máv segéd tiszt golyó által. Kötél Béniné, Kovács Lila asszony az izgalmaktól szívbé-

– 369 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

nulásba halt meg. Ismeretlen, névtelen magyar honvéd katona oszlásnak indult holttestét 6 hét múlva lelték meg a szántó földeken.

Református egyházunkban, mint írtam, nagyobb károsodás nem volt, úrasztali, ke-

resztelési edényeink anyakönyveink mind megvannak, levéltáraink azok bizony szét lettek hányva, dúlva éjszakára, éjjel a szoba ablakon ismeretlen tettesek, sok mindent szétdúltak, a lelkészi család ruháit, fehérneműit, lábbelijét és sok mindent elvittek, s miután világító gyertyájuk elégett: a levéltári vívmányokat meggyújtva világítottak, sőt a paróchiális könyvekből is téptek ki lapokat világítás végett, a papírok hamuját a bádog mosdótálba tették, illetve gyűjtötték. Röviden ezektől számoltam be a körlevél kérdéseire. A jó Isten óvja, védje továbbra is és nagyobb veszedelemtől mentse meg szegény hazánkat egyházunkat, s hozza el mielőbb a békesség napját. Ámen.

Fényeslitke, 1945. április 24.

Cseh Zoltán

református lelkipásztor

Gemzse

A román és orosz hadak Gemzsére és Gemzsén át lett vonulásáról, és ezt megelőző és köve-tő ál apotokról különös tekintettel az egyházi és gyülekezeti helyzetre:

Gemzse község a Kisvárda és Vásárosnamény közötti útszakaszon fekszik, egyiktől 14, másiktól 10 kilométerre. Az út kövezett és a legrövidebb az említett két hely között. Innen lett az, hogy mitől kezdve a harcok Erdélyben megkezdődtek, az az útvonal igen forgalmas lett. Az erdélyi harcokról különböző hírek érkeztek. Több rossz, mint jó, s valóknak a rosszak bizonyultak. Az ágyúszó mind közelebbről-közelebbről hal atszott. Falunkban mind sűrűbben és tömegesebben jelentek meg és vettek szál ást a német katonák és harci alakulatok. A román és orosz kegyetlenkedésről egyre-másra érkeztek a rémhírek. Külö-

nösen a lelkészekkel kapcsolatban: a kapufélfára akasztják, a templomfalára feszítik stb.

A menekülők növekvő karavánja, vonult át a községen éjjel és nappal. A lakosság izgalma folyton nőtt. Úgy október utolsó harmadában falunkat is elérte a magyar és német hadak özönlő visszavonulása. Gyalogosoktól, lovasoktól, autósoktól, gépkocsiktól, ágyuktól zsú-

folt volt az út, s a menekülők fogatai tolongtak mindenütt. Az irány a Tisza volt. A cél ezen átjutni Dombrád és Cigánd között. Október 22.-én történt, hogy egy orosz ék Nyíregyháza felől befutott Kisvárdára s a fentiek útjába vágott úgy, hogy ezek pánikszerűen özönlöttek visszafelé. Október utolsó hetében magyar és német csapatok Gemzsen át, kelet es nyugat irányban frontot vettek fel. Gemzse úgy hosszúságban, mint szélességben a front közepébe esett. Tanácsolták, hogy a lakosság húzódjék el óvóhelyekre. Hozzám pedig eljutott a német tiszteknek ilyen sajnálkozása: „Kár, hogy itt maradt, mert fel fogják akasztani.”

Október 29.-én úgy estennen belőttek Ilk felől községünkbe. A lakosság elrejtőzött pincékbe, bunkerokba, óvóhelyekre. Az éjszaka csendben telt el. Másnap, október 30.-án reggel

– 370 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

megkezdődött az ítélet. Innen és ide, észak dél irányban elkezdődött a tüzelés. Rengett a föld, zengett az ég, csengett, bongott a légitér. Agyú, akna, golyószóró, gépfegyver együtt működtek, s a pokoli muzsikában egyszer is, másszor is, innen is, onnan is a levegőből belevegyült a repülőgépek bugása és csatazaja. Cserepek, palák csörömpölő zaja jelezte, hogy záporként hullik reánk a tűzeső. Mikor egy szünetben a pincéből felmentem, ahogy szétnéztem, látom, hogy a paróhiánk tetején, a délnyugati sarkon nagy baj történt. Találat érte. Nagy űr tátongott a nevezett helyen. Mire ismét este lett a román katonák és ideges gyorsasággal futkároztak szét a faluba, hogy hol vannak a németek?

Éppen akkor is fenn voltam, amikor több szuronyos román katona felsietett az udvarra.

Találkoztunk: „Hol a német?” kérdezte. „Nincs itt német!” feleltem. Újra lementem, mert a fegyverek még szóltak, de nemsokára arra lettem figyelmes, hogy a lakáson zörgetnek, a tornácon járnak, majd zuhé, csörömpöl az üveg, beömlik valami. Felmegyek, a bejárati üvegajtó üvegét zúztak be minden keretestől együtt. A lakásban román katonák. Elözön-löttek mindent, mint hernyó a fát. Jöttek-mentek. Egyik almát, másik süteményt evett, a harmadik diót tört, negyedik flótázott. Bort kértek. Kaptak s így mulattak. Velük voltam.

A vezetőjük civilben tanító volt. Jó1 erezte magát. Ide adta noteszát, hogy írjak bel valamit.

Ő is irt nekem egy levelet, de azért azt megtette, hogy társa intésére elhívott engem a lakás másik helyére, hogy a társaság zabrálhasson. Sok mindent elvittek. Az egész faluban ezt csinálták, sőt női sikoly is hal atszott az estén.

Reggel lett. Megérkeztek a román hadak. Házban, padon, magtárakban, istállóban,

színben, csűrben, udvaron, szérűn, kertben jöttek-mentek, kutattak, kerestek Minden lovat, szekeret, kocsit, hámot, zabot, árpát és mindent, ami csak nekik tetszett összeszedték.

Azt lehetett megál apítani, hogy szabadrablásuk volt.

Két-három nap múlva ezután megérkeztek az oroszok. Ugyanazt csinálták, amit a ro-mánok. Mindenütt, még a gyufásskatulyákban is partizánt kerestek. Ez ürügy alatt mindent felhánytak, kihajigáltak, s tetszésük szerint elvittek. Így vitték el a palástomat, felső és alsó ruhákat, zsebórát, borotvát, nagyítót, az egyházi-pénztárból 70 pengőt, és még most sem tudom, hogy mi mindent.

Az nem mondható, sem az oroszra, sem a románra, hogy általában mindnyájan hará-

csoltak, sőt voltak közöttük igen nemes lelkű és tisztességtudó egyének is, akik elítéltek, és meg is akadályozták a túlkapásokat, zabrálásokat, részvéttel voltak, s igyekeztek jóvátenni a károkat. Azt lehet mondani, hogy a propaganda vadhíreit tekintve kellemesen csalódtunk.

Körülbelül négy hétig nem volt sem éjjelünk, sem nappalunk, amíg a front a Tiszánál állott.

Itt mentek át jórészben, vagy talán egészen, az utánpótlást szállító magyar tehenes fogatok, Akiket itt ért az este, itt maradtak éjjelre, de sokszor két-három napon át is.

Azután ál andóan jöttek, mentek a lógó katonák. Itt, mint kisebb helyen, megbújtak.

Elhúzódtak a félreesőbb helyekre. Éjszaka aztán előjöttek, s nem egyszer családokat, sőt utcákat megzavartak. Nőt, szeszes italt kerestek. Történtek betörések. Nagy hiba volt, hogy sok környékbeli szeszgyárban ott volt a szesz, vagy ha elengedték a lakosság vitte szét, így sok háznál volt szesz, s a szeszért harácsolt holmit vettek. De legszomorúbb tapasztalatom az, hogy a legnagyobb rablást a civil magyar lakosság csinálta. Mint mondják, hogy a far-kas örvével a kutya is eljár, úgy fájdalom, nagyon sok magyar felhasználta az alkalmat s

– 371 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

harácsolt, betört, lopott, fosztogatott azzal, hogy úgy is az oroszra és románra gondolják.

Így hordták el az egyháznak, vagyis az iskolának vagy 70-80 q felvágott száraz akác fáját.

Megkezdte és hordta a katonaság, s vele együtt sok itteni. Kisebb kár esett még az iskola taneszközeiben s szemléltető képeiben. Nagyobb kár a lelkészlaknak a már említett betö-

rése. A lövedék gránát volt. A tető említett délnyugati részén az élszarufán robbant, ezt kettészakította. A palatetőn, mintegy négy méter nagyságú rést hagyott, mely körül széles sávban lehul tak, vagy elmozdultak a palalapok s közelebb és távolabb a szétpattanó szilánkok nagyon sok kisebb-nagyobb rést ütöttek. Szilánkok voltak a padláson és a szobában is.

Egy ruhásszekrény felső és alsó lapját is átütötte a szilánk, egy kép üvegét összetörte, egy függönyt megpörkölt és megszaggatott. A csata alatt a lelkészlak ablakai nyitva voltak, így csak egy ablaknak tört össze az üvege. Említettem, hogy bejövetelkor a románok bezúz-ták a bejárati üvegajtót. A kasszából egy orosz katona elvitt mintegy 70 pengőt. Az Egyház részéről anyagi egyebekben károsodás nem volt.

Szombathy Károly kántortanítót még 1942 nyarán behívták katonai szolgálatra. Fele-sége a másik tanító elmenekült Gemzséről ült a harmadik faluba, Papp községbe, honnan december folyamán tért vissza s a tanítást megkezdte.

Az egyházi és hitélet tevékenység nem szakadt meg az egyházban, egy pil anatra sem.

Október 31.-ét kivéve, amikor a román hadak bevonulása megkezdődött, minden egyes alkalommal megtartottuk az isteni tiszteleteket. Keresztelések, esketések, temetések szintén megtartattak. Egyház és iskolai közigazgatási teendők végeztettek. Konfirmációi oktatás folyik. Vasárnapi iskola tartatik. Egyházi gyülekezeti munka szünetel, részint anyagi okokból, fűtés, világítás híján, másrészt lelki okokból. Nők nem hajlandók összegyülekezni, férfiak, ha itthon vannak is nem hajlandók családjukat elhagyni.

Nagy lecke. Vajha használna és lenne a magyar Krisztusibb Keresztyén, de az úgy lá-

tom, hogy csak utópia. De nem! Hisszük… Higyjünk… Úgy lesz…

Kimutatás az átvonulás alkalmával szenvedett egyházi háborús károkról

Lelkészlak tető, tetőnek romlása gránát lövéstől 1000 Pengő

Lelkészlakon ajtók, ablakok 100 Pengő

Iskolai tűzifa 400 Pengő

Iskolai eszközök 100 Pengő

Készpénz 70 Pengő

Összesen: 1670 (arany) Pengő

A kár mostani Pengőben most már többszöröse ennek.

Gemzse, 1945. január

Kriston Antal

református lelkipásztor

– 372 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Gégény

Lelkész jelenti, hogy a háborús megszál ás folytán a gégényi református egyházat is tetemes károsodás érte. Október 31.-én délután 1 és 3 óra között Gégény is tűz alá ke-rült. Román lovasok vonultak át a falun, s ezekre a visszavonuló magyar utóvéd rálőtt gépfegyverrel, kézifegyverrel és kis csimbum ágyúval, mire élénk tűzharc keletkezett a faluban. A lovasok visszafordultak s román gyalogosok nyomultak előre s haladtak át a falun az észak felé visszavonuló magyar utóvéd vissza vetése végett. Több aknavetőt is leállítottak s ezekkel lőtték a honvédeket, akik visszalőttek rájuk kis ágyúval. Így találta a tornyunkat több kis ágyúgolyó. A torony sisakját 4 és a toronyfalat 9 teli találat érte.

Különösen a sisak bádog lemeze sérült tetemesen. A harangból csupán egy darab esett ki, mintegy 5 cm átmérőjű helyen belülről. Az órának semmi baja nem történt. A torony rendbehozása circa 20000 Pengőből telhetik ki. November 2.-én hajnalban nagy román csapat vonult át a községen Dombrád felé, amely azonban elsején estére visszavonult Gé-

génybe és itt letáborozott a házaknál. Kb. 6-8 ezer főre tehető. Ez itt volt circa 3 hétig, de a fele egy hét múlva elvonult Kótaj felé. Ez alatt az idő alatt igen súlyos kár érte az egyházat. A Berencsi Béla tantermébe és lakásába valamint a Vargáné iskolájába lovakat kötöttek be tiltakozásunk ellenére. Eltüzeltek 84 darab iskolapadot, melynek értéke ma a 120 Pengővel 10.080 Pengő. Janka iskolájában feltörték a 3 szekrényt és a tartalmát kihányták a trágyára, ahonnan 30 darab ifjúsági könyvet sikerült csak megmenteni.

Az elveszett könyvek értéke 67 kötet 150 Pengő. A tanítói könyvtár teljesen megsemmisült 380 kötet 939.07 Pengő értékben az iskolai szerelvényekkel együtt. Az anyakönyveket a lelkészi irodában sikerült megmenteni az osztály könyvekkel együtt, melyeket ott ládában a lelkész megőrzött. Csupán csak az 1944/45. évi iskolai beíratási napló veszett el. Elvesztek a térképek is 200 Pengő értékben több történeti képpel. A padonjáró ajtó 100 Pengő

értékben elveszett. A fáskamara, a sertésól, kerítés megrongáltatott 2000 Pengő értében, Jankánál. Ugyanott a W.C. tetemes rongálást szenvedett. Az előfala feltüzeltetett. Az ajtók letördelve. Kár 1000 Pengő. A Vargáné iskolájában 4 ablak teljesen megsemmisült. Értéke 2000 Pengő. A szekrényekből elvittek 500 darab vonalas, 300 darab kockás irkát, 42 szál ceruzát, 10 ív itatóst, 2 ½ l tintát, 2 doboz fehér és 2 doboz színes krétát, az összes vezér-könyvet, tananyag beosztást, órarendet, az 1944/45. évi naplót. Értéke ezeknek 200 Pengő.

Tetemesen meg lettek rongálva a Berencsi-féle új iskola ablakai, ajtói, padlója, kályhá-

ja és fáskamrája, valamint a W.C.-je. Ezeknek helyre állítása 5000 Pengő. A padlók annyira át vannak itatva a trágyalével, hogy azokat ki kell hányatni és a homokot is legalább egy fél méterre kicserélni. A két iskolánál ennek keresztül vitele a mai árak mellett 10.000 Pengőbe kerülne. A megszállók elpusztítottak 220 méter kerítést, melyet részint, feltüzeltek, részint egyéb célra felhasználtak.

Ennek helyre állítása 5000 Pengő. Az egyház kasszáját, mely a gondnoknál állott, a tűzharc alatt a románok kirabolták és elvitték a pénzkészletet 4428.72 Pengőt. Maga a lelkész is súlyos károkat szenvedett egyénileg. Az első 4 napon át a pincében húzódott meg

– 373 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

a családdal. Oda menekült a tűzharc elől 4 család, úgy hogy a pincében 31-en húzódtak meg. Az első éjjel a lakást 4 román katona feldúlta. Ruhaneműt vittek el circa 5000 Pengő

értékben, felétettek 10 szekér szénát, megittak a megszállók 700 liter bort, elvittek 2 lovat és 3 pár lószerszámot s a kocsinak 4 kerekét. Ezen kívül apróbb tárgyakat, edényeket, mintegy összesen 15000 Pengő kárt szenvedett. A paróchián egy hétnél tovább, több mint 10 román katona tartózkodott, majd az egyik csapat elvonulása után további 10 napig még 4 román katona. Az udvaron 6 szekér táborozott 18 lóval és 6 emberre. Az Emődy-féle iskola kertjében 16 szekér 9 lóval. Alig volt udvar a faluban, ahol legalább 2-3 szekér nem állott volna a megszál ás első hetében és második harmadik hetében is minden második udvaron. Ily körülmények közt nem csoda, ha községünk lakossága sokat szenvedett. Ehhez járult még, hogy Dombrádot katonailag a románok kiürítették és mintegy 1750 dombrádi menekültet fogadott be a község lakossága, mintegy 1 hónapig. A csapatok elvonulása után csupán 1 orosz hadnagy és 2 katonája maradt itt, akik a rekvirálást intézték. Nem tartozik ide, de azért megemlíti a lelkész, hogy minden lovat elvittek a községből s helyette itt hagytak kivergelt, agyonhajszolt, főként apró muszka lovakat. Elvittek 123 tehenet, 75 hízott sertést. Elpusztítottak rengeteg baromfit és valamennyi bort, ami általánosan ismeretes is. Lelkész tudtával a lakosság egyéb irányú erőszakosság, bántalmazás nem tör-tént, asszonyainkkal és leányainkkal tisztességesen viselkedtek a megszálló katonák. Pár elvetemült nő azonban itt is akadt, aki kereste a megszállókkal való intimebb kapcsolatokat.

Az istentisztelet pár súlyosabb napot leszámítva rendesen megtartatott.

Presbitérium sajnálattal és magyar bánattal veszi tudomásul lelkész jelentését s megállapítja az elszenvedett károsodást, melyet az egyháznál 70000 Pengőre, s lelkésznél 15000

Pengőre becsül. Egyben az anyagi károsodás dacára örömmel ál apítja meg, hogy a súlyos és megrendítő helyzetben erkölcsiekben lényeges kár nem esett. S pár legsúlyosabb napot kivéve a harang rendes időben minden hétköznapon és vasárnap hívogatta a híveket a templomba, ahol az Ige bátran hirdettetett a krisztusi szeretet és békesség szellemében.

Presbitérium az elszenvedett károsodások megtérítését az Isten kegyelmére bízza, melyben rendületlen hittel bízik ezek után is. Aki megaláz, az fel is magasztalhat, feljebb mint-sem kérjük, vagy elgondoljuk is.

Gégény, 1945. január 25.

Kész Pál

egyházi jegyző helyettes

Szilágyi Lajos

főgondnok

Kiss Pál

református lelkész

– 374 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Gyulaháza

A fájdalmak préselte könnycsepp vagy felnagyítja vagy homályossá teszi a tényeket.

A félelmektől meggyötört lélek szava pedig rendesen jajj szó, ha a rettegtetés ugyan né-

mává nem teszi. Olyan három hónap ál , Isten különösen hálált kegyelméből, a hátunk mögött, amelyekből riadt szemek görcsösen imára kulcsolt kezek vagy nem egyszer átkok süvítenek az égre. Hat éve beszélünk a háborúról, de a mi háborúnk csak ezzel a három hónappal kezdődött el. A kertjeinkben bömbölő ágyúk, sistergő aknák, futkosó katonák, sebesültek és halottak… ez a mi háborúnk.

1944. szeptember havában kezdődött. Szeptember közepén érkeztek meg az Erdélyből menekült magyarok tízezrei. Szeptember 23.-án feleségemmel együtt Nyírkarászban az állomáson találkoztunk velük először. Élelmiszert vittünk és szívünk szerinti jó szót. Ettől kezdve szinte naponként felkerestük őket 27.-éig amikor az első szállítmány községünkbe is elérkezett. Megkezdődött a vagonból való kitelepítés. Az egész község kitárta nemcsak a lakását, hanem a szívét is a háború áldozatai előtt. Ki gondolt volna még akkor arra, hogy reánk is ez a sors vár. Bár a hatóság amaz intézkedése, hogy a Tisza vonalától 25 kilomé-

terre jobbra és balra fekvő községekbe menekülteket nem kell elhelyezni sokat engedett sejtetni a tervezett hadműveletekről.

Községünkben 750 menekült nyert elhelyezést. Jórészt Maros-Torda megyéből. Hoz-

zánk Szépkenyerűszentmártonból menekült húgomon és családján kívül Káli Dénes

szovátai lelkipásztor érkezett feleségével együtt. Ez időtől kezdve a bizonytalanság érzése nehezedett reánk, hiába próbáltuk magunkat erősíteni azzal a gondolattal, hogy a menekültek ide telepítése nyilvánvalóvá teszi vidékünk biztonságos voltát. Hiszen nem telepí-

tették volna akkor ide szegény földönfutó magyar testvéreinket.

Az események lélegzetelállító gyorsasággal peregtek. Megjelentek műútjainkon a kö-

zelebbi vidékek, Szatmár, Máramaros, menekültjeinek karavánjai. Végeláthatatlan sorokban jöttek a különböző ál ami intézmények, csendőrség, rendőrség, menekülő csapatai, német és magyar katonaság vonatosztagjai, mint a közelgő fergeteg előhírnökei. Nyugtalanságunkat fokozta a közigazgatási hatóságainknak a hivatalok menekítésére kiadott rendelkezése. Leventék permanenciában való tartása, a községünkben felállított légvédelmi figyelőőrs csomagolása és az érkező sok-sok rémhír, amelyik a hadiesemények által elért vidékek szenvedéseiről érkezett hozzánk ellenőrizhetetlenül.

Több ízben benn voltam ezekben a napokban a kisvárdai katonai parancsnokságnál,

ahol mindjobban gomolygott a jövő menő katonák, különböző katonai felszereléseket, utánpótlásokat szállító tehergépkocsik tömege. Mindenütt menekülésre készülő emberek, akik egymást biztatgatták a menekülésre azzal a biztos értesüléssel, hogy a Tiszántúl biztonság vár mindenkire, mert csak a Tiszáig adják fel országunk e részét. Ez a senki által meg nem cáfolt de mindenki által erősítgetett hír a menekülés végromlásába döntött igen sok e vidéki családot.

– 375 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Magam és családom sem vonhatta ki magát ezeknek hatása alól. Sok imádkozásban

kerestük feleségemmel együtt Istennek akaratát és sorsunkra irányuló döntését. Hiába.

Egyik pil anatban úgy éreztük küld bennünket Isten, de a másik pil anatban rájöttünk, hogy az Isten szavának tulajdonított szó csak a mi félő és rettegő szívünk szava.

Hihetetlen gyötrődések után szántuk rá magunkat, hogy a közelgő veszedelmek elől családomat vagy Gejőcbe feleségem édes anyjához, vagy az e napokban nekünk meghá-

lálhatatlan szeretetét megmutató Veresváry László alezredes családjához Várgedére (Borsod megye) menekítem, abban a meggyőződésben, hogy a Tisza vonalán túl biztonságban lesznek. Én csak akkor mennék utánuk, amikor erre a végszükség kényszerít. Közben szakadatlanul ömlött, nőtt a menekülők áradata.

Így fogtunk hozzá könnyezve, mindenkitől búcsúzkodva a csomagoláshoz. Míg fele-

ségem legnélkülözhetetlenebb ruhaneműeket és élelmiszereket, addig én az egyház irattá-

rát, klenódiumait, anyakönyveit. Hogy pedig pánikot ne keltsen elutazásunk (szándékom volt családomat elkísérni) presbitérium előtt feltártam szándékomat és tanácsukat kértem.

Itt is köszönöm, hogy szeretettel értették meg elhatározásomat, annyival is inkább, mert ígéretet tettem a visszatérésre. Tájékoztattam a presbitériumot minden, az egyház értékei megőrzésére tett intézkedésemről. Közöltem az egyház ügyeinek, pénzeinek elrendezését s utána elbúcsúzkodtam arra az esetre, ha be nem látható események beál ta visszatéré-

semben gátolna.

Október 14.-én két gyermekemmel, feleségemmel Szabolcsveresmartra Vigh Bertalan

földbirtokoshoz mentünk Veresváry László családjával együtt azzal, hogy október 15.-én, mi az alezredes úrral visszatérünk Gyulaházára, én istentiszteletet végezni, az alezredes úr: gazdaságába intézkedéseket tenni. Így is történt. Október 15.-én reggel 8 órakor családjainkat Veresmarton hagyva mi már Gyulaházán voltunk azzal az elhatározással, hogy délután dolgaink végeztével visszamegyünk és 16. Deo volente! Átmegyünk a Tiszán.

Így is történt. Én vasárnap lévén elvégeztem az istentiszteletet és délután az alezredes úrral kocsira ültünk, hogy családjainkhoz visszatérve másnap a menekülés, illetve a menekítés keserves útján elinduljunk. Isten azonban most már félreérthetetlenül kijelentette nekem akaratát. Kisvárdára érkezve a katonai parancsnokság előtt megállottunk. Az alezredes úrnak lett ott a parancsnokkal valami elintézni valója. Én a kocsin kint maradtam.

Hirtelen feltárult a parancsnok ablaka és az alezredes úr behívott. Ott hallgattam meg egész sereg tiszt társaságában a Főméltóságú Kormányzó úrnak a nemzethez intézett szó-

zatát, amiben Isten világosan megmutatta nekem azt, amit október 13.-i igémben (I. Mó-

zes 31:28) a menekülést eldöntő nap után nem akartam megérteni és nem tudtam meg-

érteni. Isten megmutatta nekem, hogy a Tiszántúl nem ment meg engem és családomat attól a sorstól, ami engem a háború borzalmaival szembeállít. Egy percig sem volt tovább kétséges mit kell tennem. Még az nap este, szemben a menekülők áradatával, családommal együtt visszatértem Gyulaházára, hogy Isten akaratából részemmé tett kereszt alá hajtsam életem.

Az alezredes úr családjával együtt azonban tovább ment. Neki mennie kellett, mert ő

tulajdonképen csak költözködött. Őt, mint a kormányzói udvari őrség újonnan kinevezett parancsnokát Budapesten várta a hivatása és nem mindennapi kötelessége.

– 376 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Október 16.-án reggel jóformán csak néhány órányi távollét után szolgálataimnak egy percnyi szüneteltetése nélkül elkezdettem híveim egy részével együtt a keserű pohár eltá-

voztatásáért való könyörgés szakadatlan sorát, miközben Isten irgalmassága szakadatlanul erősített minket mindama testi és lelki szenvedés elbírhatására, amelyek végül Istennek érte hála, osztályrészünk lett.

Az ágyúdörgés pedig egyre közeledett. Néha-néha már tisztán hal ható volt gépfegyverek kattogása is. Október 26.-án bűnbánati hetet hirdettem, azzal a szándékkal, hogy október 31.-én szokásosan kiosztom az úri szent vacsorát. Isten másként végzett. Október 29.-én délelőtt az oroszok betörtek Nyírtasson Ajakon keresztül Kisvárdára és egészen Dombrádig nyomultak előre. Úgy látszott a magyar és német csapatok végzetes körbe zárattak. Félelmetes lehetőségek vetették előre árnyékaikat. Le kellett mondanunk az október 31.-i úrvacsora osztásról. De hogy a benne közölt isteni kegyelem bizonyosságát meg-nyerjük, még az nap 22.-én délután most már egészen közelről zengő ágyúszótól kísérve ki osztottam azt. Kezünk remegett, könnyeink a kehelybe hullottak de Isten szent Lelke erőt adott nekünk.

Nem lehet elfelejteni azt a megbízást, azt a félelem nélküli hősies gesztust, amel yel a községünkön átvonuló német előőrsök, akik e napon érték el községünket, fogadták a bekerítések hírét. Anélkül, hogy egy percre megállottak volna mentek egyenesen Anarcs irányában az őket bezáró orosz gyűrű legközelebbi részének. Másnap aztán megkezdődött körültünk félkörben az az öldöklő tempójú ágyúzás, melynek végső eredményeként újra megnyílt észak irányában az elvonulás útja.

A németek utóvédje egy ezredes parancsnoksága alatt október 28.-án érkezett meg.

Az ezredes tisztjeivel házunkban szállott meg. „Berner” felírású tábla került a külső feljáró elé. Megtudtam, hogy ez az ezredes neve.

Udvaron állott először egy, majd később több páncélos terepjáró autó. Mind meglepő-

en jó karban és tisztán, mintha most hozták volna ki a kocsi színből. Szobámba telefont vezettek s az ezredes segédtisztjeivel innen irányította a Nyírmada és Gyulaháza között megkezdődött ütközetet és tett jelentést a Nyírtasson székelő magasabb parancsnokságnak.

A németek ágyúi, olyan 15 cm-ek, a Lipthay parkjában voltak felállítva. Dörrenéseik miatt kénytelenek voltunk ablakainkat kinyitni. Gránátjaik süvítése tisztán hal ható volt.

Október 30.-án teljes erejéből fel ángolt a harc. Már nemcsak az ágyúk és aknavetők hangja, hanem a géppuskák és gyalogsági puskák ropogása is tisztén hal atszott.

A község lakosságának jó része földbevájt vermekbe (bunker) húzódott és várta sorsá-

nak beteljesülését. Dél tájban egyszerre elhallgattak a német ágyúk. Csak később sejtettük miért. Úgy látszik jó eredménnyel végezték dolgaikat, mert két orosz repülőgép jelent meg felettük. Eredménytelenül. A néma ágyúk helyét nem tudták felfedezni. Alig mentek el, újra megkezdődött a pokoli koncert.

A déli órákban szekér állott meg a kapum előtt. Magyar katonák ültek rajta. Érdek-lődésemre megtudtam, hogy szekerekün fekszik, holtan, Juhász István honvéd. A Bartha féle tanya közelében akna ölte meg. Némán fordultam be a lakásba palástomért. Juhász István, te hősi halt magyar, aki Papkeszi (Veszprém megye) talán nótás ajakkal indultál el és némán érkeztél meg a gyulaházai akácos temetőbe, bocsásd meg nekünk, hogy koporsó

– 377 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

nélkül fektettünk abba a földbe, mely ápol s eltakar. Igazi katona temetés volt. Az ágyú olyan közelről ordított, hogy sok gyulaházai asszony, aki harctéren levő fiát is siratta, a messze idegenben talán épen fiára gondoló édes anyát akarta helyettesíteni a végtisztességtételt, ijedten menekült a temetőből. Valóban félelmetes volt mindaz, ami a nyitott sír körül tombolt. Mindnyájan zokogtunk, és nem tudtuk kit siratunk jobban: a halottat, aki a legnyugodtabb volt már köztünk, a messze távolban élő édesanyát é, akinek szent hely lett a gyulaházai temető, vagy magunkat é, akikre előre vetette rőt árnyát a testi és lelki szenvedés fekete csil aga.

Már elföldeltük Juhász Istvánt, ezt a remekbe szabott veszprémi 23 éves magyar hőst, amikor fej cédulájáról megtudtam, hogy római katolikus volt. Soha se éreztem magamhoz ilyen közel a katolikusokat.

Közben Szabolcsbáka felől egyre jöttek a német kerékpárosok. Vidáman, de sárosan.

Ami nekünk a végzet volt, nekik csak epizód abban a hat éves véres táncban, amibe úgy látszik soha sem fognak belefáradni. Kígyózó vonaluk úgy vonult el Nyírtass irányában, mint egy kiránduló kerékpáros csoport hosszú lánca.

Otthol ezalatt előállott a Berner ezredes terepjáró kocsija. A parancsnok a rajvonalba indult. Egy kicsit irigyeltem, mert nagy kíváncsiság gyötört. El sem tudtam képzelni ha-tárunkat gyilkos aknák, életükért küzdő emberek, gránátok hasította tölcsérek tömegével.

Nem hittem, hogy ott, ahol én soha nem láttam mást, csak az élet diadalát a vetésben és aratásba, ott most a halál és gyűlölet arat. De csak egy percig éreztem ezt. Ahogy megláttam az ezredes délceg alakját, könnyű, szinte nyári ruhában, kis, fejét alig takaró sipkában, egyszerre végig futott hátamon a hideg. Az a gondolat, hogy úgy is lehet a rajvonalba menni, ahol nem nézik ám az arany gallért, vagy ha nézik annál rosszabb mint egy kis kikocsizásra, elvette a kedvemet a kíváncsiságtól.

Póz nélkül beült a kocsiba és nem jött vissza csak vagy három óra múlva. Eközben végignézte az egész vonalat. Felrobbant mellette sok száz akna, körül süvítette számtalan golyó s ő sofőrje elbeszélése szerint egy pálcával kezében egy-egy fa alatt megbeszélést tartott alantasaival, vagy távcsövezett.

Úgy jött haza, mint aki már kiszórakozta magát. Pedig később megtudtam ez alatt

az idő alatt döntött a továbbvonulás nagy kérdéséről. Bámultam a fölényét, irigyeltem a nyugalmát.

A késő délutáni órákban aztán valósággal zuhogtak az események. Román foglyo-

kat hoztak, akik nem tudván, hogy még itt vannak a németek besétáltak a temető felől a Barkóczy udvarra, ahol a legnagyobb meglepetésükre tízőjüket két néma katona elfogta.

El sem tudom képzelni: hogy fogta el. A románoknál három golyószóró volt s azonkívül gyalogsági puska. A két németnél két pisztoly. Így is érkeztek fel az udvaromra. Azt hittem nagy kihallgatás lesz. Csalódtam. Az ezredes kijött. Tekintetre is alig méltatva őket csak annyit kérdeztetett a tolmács útján: ki a divízió parancsnok, aki velem szembe áll? Ahogy megmondták, az ezredes, ez a komoly ember egyszerre hahotára fakadt. Csodálkozásunkra elmondta, hogy az ellenség oldalán vele szemben álló csapatok parancsnokával a leg-bizalmasabb baráti viszonyban élt az orosz fronton, amikor a románok még a németekkel együtt küzdöttek az oroszok ellen.

– 378 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Közben itt is ott is hal ani lehetett a német utóvéd ágyúkat vontató gépek morgását.

Míg a német oldalon csendesedett az ágyúk és puskák ropogása, addig a közeledő romá-

nok harci zaja egyre nőtt. Közben idegünket tépte, ablakunkat rázta az a rengeteg akna robbanás, amivel a vissza vonuló német csapatok műszaki részlege szakadatlanul robbantotta a vasúti síneket és a síneken álló teherkocsikat. Csak később, mikor elviharzott felettünk a front, láttuk, hogy milyen rombolásokat végeztek ezek az aknák.

Este nyolc óra tájban október 30.-án búcsút vett tőlünk az ezredes és kísérete. Az ezredes volt az utolsó, aki a vonalat elhagyta. Kapunkban ál va várta meg a legutolsó motorbiciklis jelentőt, amelyiktől megtudta, hogy elment az utolsó német is. Autójába ült. Alig zúgott el kíséretével néhány per múlva hatalmas robbanás rázta meg az egész falut. Levegőbe röpült a műúton átépített betonhíd. A detonáció olyan nagy volt, hogy a robbantó töltet által vágott kráterbe a házunkat el lehetett volna helyezni.

Bár a német ezredes megnyugtatott, hogy feküdjünk le nyugodtan, mert a románok

reggelnél hamarabb nem jönnek be a faluba, elvonulásuk után az egész család a bizonytalanság révületével gyülekezett össze és hallgatta most már a falu szélén ropogó géppuskák tüzét. Itt ott már a torkolat tüze is látszott.

Ahogy így tanakodtunk, egyszerre szokatlan morajra leszünk figyelmesek. Alig érünk az ablakhoz, hogy kilessünk az éjszakába, máris utcai ajtóm előtt egész sereg embert látok, akik közül egy falunkbeli Kádár Imre bekiált: Nagytiszteletű úr, tessék a kaput kinyitni, mert ide fog szál ani a román csapatok parancsnoka.

Alig hűlt meg a német ezredes helye a szalonunkban, ott ült helyén a román ezredes.

Az utca valósággal sistergett a beözönlő katonaságtól. Kezdetét vette a megszál ás. Ó

ki tudná elmondani mi minden történt ezen az október 31.-ére virradó éjszakán. Egyetlen udvar vagy ház nem volt, ahol katonaság ne ütötte volna fel tanyáját. Megkezdődött a hadieseményekkel járó hajléktalanság. Egyszerre elvesztett pil anatok alatt mindenki mindenét. Semmi sem volt többé az övé. Minden a győzteseké. Házában csak megtűrt, portáján csak szolga. Kigyúltak a tűzhelyek, vilyogtak a baromfiak. Megkezdődött a sütés, főzés.

Megkezdődött az orgiának egy olyan fertelme, amire ha lenézett a Mindenható Isten: bánhatta, hogy embert teremtett.

Férfiainkat kihajtották a felrobbant híd helyreállításához, amihez a faanyagot ott vették ahol találták. Volt olyan udvar, ahonnan a kútágast vágták ki és vitték el cölöpnek.

Ez az éjszaka volt a legsötétebb: csak az emléke maradt sötétebb nála.

Istennek érte hála, házunkban azonban semmi atrocitás nem történ. A román ez-

redes és kísérete példaszerű viselkedése enyhítette félelmünket. Mire vacsoráját megfőz-ték, bennünket az egész családot asztalához invitált, amit mi megköszönve elhárítottunk.

Jó szerencse, hogy ezért nem neheztelt sőt kifejezésre juttatta, hogy amióta Magyarorszá-

gon szál ást kell vennie, ha van a helységben, csak református papnál veszi azt. Ennek okát azonban nem sikerült megtudni.

Ami ezután jött és három hétig tartott, annak krónikája és leírása inkább a hadfelszerelés szakkönyvébe való. Végel áthatatlan fogat sorok, tehergépkocsik, ökrök és biva-lyok által vonatatott szekerek, kisebb nagyobb csoportokban hajtott ál atok és minden, minden, ami egy háborúban az utánpótlást jelenti. De jelentette az egyszersmind mind-

– 379 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

ezeknek a teljes el átását mindennel, amire szükség van. Széna, zab, csirke, liba, sertés, ló, szekér, kenyér, zsír, szalonna… jajj annak, akinek nincs. Így történt meg, hogy a második héten már nincs Gyulaházán egyetlen ló sem.

A történeti hűség kedvéért meg kell jegyeznem, hogy az én nagyon kedves fekete lovamat a németek vezették ki az istállóból és vitték el. Talán bizony vendéglátásom szívességének viszonzásaként?

A román ezredes másnap tovább ment ugyan, de kaptunk helyébe más vendégeket.

Rendes orvosok szál tak hozzánk, akik mindnyájan kifogástalanul viselkedtek, csupán a teljes el átást igényelték. Volt olyan délelőtt, amikor a feleségem egy délelőtt három ebé-

det főzött összesen tizenegy tyúkból. A tyúknak különösen nagy kelete volt. Nem egyszer megesett, hogy megállott a kapuba egy teher autó, a katona leszállott egy két tyúkot hóna alá kapva ment csak tovább.

Bármilyen szomorú és bármilyen terhes volt is azonban mindez, ez csak a hadiesemé-

nyek és a front hozzánk érkezésének természetes velejárója. Házunk békessége csak akkor vállott szüntelen való rettegéssé, amikor községünkbe elszórtan, kisebb csoportokba ve-rődött orosz katonák érkeztek. Egy ilyen hat tagú, szekérrel érkezett csoport, bár a legszí-

vesebben fogadták őket, mindent felkínálva nekik, az első lakásban édes apámmal együtt lakó sógoromat feleségével és gyermekével együtt lakásából kiűzte, majd utóbb a magtár minden zárját feltörte és az ott lévő összes értékeket elvitte.

Volt olyan orosz vendégünk, aki harmadmagával éjszaka rontott reánk. Egy szem-

pil antás alatt házamat végig nézte, majd spirituszt követelve, utóbb hozva, bennünket vacsora főzésre kényszerített vagy épen spiritusz ivásra bíztatott. Feleségem egész bent tartózkodásuk idején az ágy alatt elbújva rettegett, mindig attól tartva, hogy engem, ami-

ért pálinkájukat visszautasítottam bántani fognak. Ez volt a legborzasztóbb élményünk, rettenetesebb attól is, amikor hat il uminált orosz fegyvert szegezve rontott reánk és mivel nekik spirituszt adni nem tudtam, házamban lövöldözni kezdett. Ennek nyomát lakószobánk teteje őrzi.

Községemben eközben mind több és több leány és asszony tragédiája került nyilvá-

nosságra. E miatt feleségem nagyon sokszor bujdokolt és velünk együtt testben, lélekben nagyon sokat szenvedett. Asszonyaink és leányaink közül azonban ép úgy estek áldozatul orosznak, mint románnak. Csak az volt a különbség, hogy a románok inkább a külsőségeken, míg az oroszok válogatás nélkül keresték áldozataikat.

Legyen áldott mindörökre Isten neve, hogy templomunk és egyházunk minden szent

dolga minden atrocitástól megkíméltetett. Sőt a bevonulás utáni napon, október 31.-én, amikor egy román főhadnagy szakaszával templomunkban rádiót vagy német katonát

keresett, ez a főhadnagy nem vette tőlem rossz néven, hogy a templomba szájába vett, s meggyújtani akart cigarettát szájából kivettem és kezébe adtam. Elmosolyodott kiment a templomból és ott rágyújtott. Köszönöm az én gondviselő Istenemnek, hogy ezért az eléggé meg nem gondolt, de az Ő szent házának szentségét őrizni akaró tettemért esetleg könnyen kijáró fenyítéstől megóvott.

Községükben egy halálos áldozata volt a megszál ásnak. K. Molnár István sok gyermekes hívemnél a berontott román katonák lányait követelték s lövöldözéseikkel halálo-

– 380 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

san megsebesítették római katolikus val ású anyósát, ki az ablakon menekülő nagyobb leányok útját igyekezett biztosítani. Sérülésébe belehalt. Római katolikus szertartással, de harangszó nélkül temette el a községünkben tartózkodó menekült római katolikus lelkész.

Meg kell jegyeznem, hogy a harangozás nem volt eltiltva, de nem volt ember, aki házát hagyva a harang meghúzására vál alkozott volna.

Három hétig tartott különösképpeni megpróbáltatásaink súlyos része. Ez idő alatt nem volt nap, hogy sertéseinket, termelvényeinket, különösképen zabot, babot, tojást, baromfit ne kellett volna rendelkezésre bocsátani. Szinte kétségbeesve kellett arra gondolnunk, mi lesz, ha már nem lesz mit adni és makacsságnak veszik a „nincs” szavát?

Keserű emlékünk lesz, amíg élünk mindig, hogy voltak menekült családok, akik úgy a románokkal, mint az oroszokkal közös háztartásra léptek és nemcsak a katonákat kül-dötték reánk az általuk megnevezett élelmiszerek (lekvár, zsír, méz, cukor stb., liszt, baromfi) kikövetelésére, hanem nem általlották maguk sem, hogy katona kísérettel eljárja-nak házainkhoz és a legválogatottabb fenyegetéssel ne követelőzzenek. Ezek így fizettek községünk lakosságának amiért szívét, kenyerét megosztották velük.

Hozzátartozik a krónikához annak a szomorú ténynek a feljegyzése is, hogy szen-

vedéseink árjában nem egy magyar testvér is halászott, volt olyan magyar, aki magyar testvére házát és lányát ajánlani nem szégyel te. A maga házát úgy mentette, hogy a másikét felgyújtotta. Óh vajon van e még ennyi kegyelme az Úr Istennek, hogy bűneink árját befedezze?

Amikor a sorokat írom, látszólag nyugalom van. De érezzük, hogy az idő vajúdik.

Nem volna érdemes élni, ha nem hinnénk rendületlenül, hogy: ha a jót elvettük Istentől a rosszat is el kell vennünk. Legyen áldott az Ő mindörökké szent keze.

Gyulaháza, 1944. december 31.

Pethő Károly

lelkipásztor

A gyulaházi református egyházközség hadiesemények következtében elszenvedett ká-

rairól:

A lelkipásztori lakáson lövöldözések következtében keletkezett rongálások helyre-

állítási értéke. 500 Pengő

A templomból elvitt légoltalmi vedrek értéke. 50 Pengő

A lelkészi és tanítói lakás ál andó igénybevételével előállott szennyeződés tisztításá-

ra szükséglet. 800 Pengő

Az egyház és lelkészi magtár feltört zárai és kivert ablakai. 110 Pengő

A lelkészi irattár megrongált iratszekrénye. 100 Pengő

Széttépett iskolai térképek. 400 Pengő

Fizikai kísérleti eszközök, szemléltető képek. 600 Pengő

– 381 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Iskolán és tanítói lakáson kitört ablakok és feltört ajtók kár értéke. 700 Pengő

Egy elvitt Maxim lámpa. 400 Pengő

Padok és iskolai ivóedények kárértéke. 550 Pengő

Széttépett színpadi függöny értéke. 800 Pengő

Két összetört szék. 80 Pengő

Anyagi károk összege: 5080 Pengő

Az év végére, Istennek érte hála, gyülekezetünkben az egyházi élet teljes zavartalansággal helyreál t. Iskolánk megnyílott, s abban katona férje helyett Jankáné Ujlaky Teréz, mint a hadiesemények előtt is helyettesként működő tanítónő, tanít. Sajnos a fent felsorolt, pótolható, értékekből ezideig visszaszerezni, illetve helyreállítani semmit sem sikerült, de annál inkább köszönjük Istennek, hogy pótolhatatlan értékeink, anyakönyveink, klenódiumaink, irattárunk sértetlen.

A lelkipásztor gyülekezete pásztorálásán kívül, mint egyházmegyei főjegyző, a hadiesemények miatt távol levő esperes távollétében az egyházmegye igazgatását is végezte.

A hadiesemények krónikája külön füzetben van e jelentéshez mellékelve.

Gyulaháza, 1944. december 31.

Pethő Károly

lelkipásztor

Batta József

gondnok

Gyüre

A gyülekezetünkből Batári Kálmán kántortanító katonai szolgálatot teljesít. Helyettesítéséről gondoskodtunk. A községi iskolával közösen fogadtunk egy menekült tanítót, aki a tanítást el átja. Tehát a tanítás folyik.

Az istentiszteletek, egy vasárnap kivételével, közvetlen az orosz bevonulás után, állandóan folynak. A téli val ásos esték és ifjúsági munka részint a petróleumhiány, részint más gátló körülmények folytán egyelőre szünetelnek.

Gyüre és Nagyvarsány között egynapig tartó harc volt. Ez alkalommal az orosz erő

tornyunkat lelőtte, ennek folyamán a torony tetőszerkezet, tető, fal, erősen megrongáló-

dott, aminek folytán körülbelül 15-20.000 Pengő kár keletkezett.

A templomból 2 darab nagyobb terítő, (keresztelő asztalterítő, úrasztaliterítő) ez alkalommal elveszett. Anyakönyvekben, levéltárban kárt nem szenvedtünk.

A harc alkalmával egyik lakos könnyebben megsérült.

– 382 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

A gyülekezet mivel főútvonalon van, nem annyira a főorosz erőtől, mint a későbbi csellengő-lézengő átvonulóktól sokat szenvedett. A lakosságnak ló, jószág, ruha tekintetében kárai voltak. Ugyanez áll a lelkész személyére is.

Jelentésem tudomásulvételét kérve maradtam

Gyüre, 1945. január 12.

Berencsi Géza

református lelkész

Az 1/1945 számú körlevél 4. pontjára mély tisztelettel jelentem a következőket: Klenódiumokban, levéltárban, anyakönyvekben az egyház kárt nem szenvedett.

Épületkárban kb. 15-20.000 Pengő kárt szenvedtünk. Gyüre és Nagyvarsány között 1

napig tartó harc volt, ez alkalommal az orosz tüzérség tornyunkat lőtte s a torony fala, tető, tetőszerkezet erősen megrongálódott, úgy-hogy teljes átépítésre van szükség. A gyülekezet anyagiakban károkat szenvedett.

Gyüre, 1945. február 8.

Berencsi Géza

református lelkész

Kék

Az előzetes és naponként megismétlődő légi riadók után 1944. október 9.-én adatott le távbeszélő az első menekülési parancs, amely pár óra múlva vissza vonatott. Ezután öt nap nyugalomban telt el. Október 15.-én hajnalban mintegy 70-80 katonai teherautóból álló német hadtáp oszlop menekülés szerűen átrobogott a falun Beszterec község, illetve azon keresztül a Tisza felé. Aznap délután váratlanul elterjedt a fegyverszünet kéréséről szóló rádióhíradás, amely nyugtalanságot keltett. Ennek lecsil apodása után öt nap ismét csendesség volt. Ezalatt az idő alatt a nyírbogdányi petróleum finomító gyár őrzésére ide kirendelt légvédelmi tüzérosztag elvonult Tokaj felé. Október 20.-án pedig a körjegyző

és néhány család elmenekült. Az október 21. a rémhírek hatása alatt a bizonytalan sors hova fordulásának vigyázása, imádkozások és csendes várakozás között múlt el. Másnap: október 22.-én délelőtt 10 órakor megjelentek az orosz járőrök; 11 órakor egy nagyobb partizán csapat átvonult a falun Beszterec felé. A nyomban ezután bevonult utóvéd csapat megszállotta a községet. Mindezek miatt az erre a napra tervezett istentiszteleti szolgá-

lat: az igehirdetés, továbbá bibliaköri összejövetele elmaradt. Délután megkezdődtek s további három napon át folytatódtak a zsákmányolások, s a rémületet keltő erőszakoskodások. Október 26.-án hajnalban a Tiszától menekülés szerűen visszavonult és átrobogott a falun a partizán csapat. A felszabadulás után a lelkipásztor faluszerte meglátogatta és

– 383 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

napokon át vigasztalta a lakosokat felekezet különbség nélkül. Október 29.-én bűnbána-ti vasárnap tartatott igehirdetésekkel és bibliaköri összejövetellel. Másnap az átszenve-dett megpróbáltatások miatt megrettent családok elmenekültek. Október 31.-én délután 2 órakor elő-, illetve utóvéd harcok központjába került a falu. Az ágyú belövések folytán keletkezett gránát-, és aknarobbanások szilánkjai és repeszdarabjai két ifjút (görög katholikus és római katholikus) megöltek. A harc után este 9 órakor egy nagyobb román csapat bevonult a faluba. Ez alkalommal az egyik család nőtagjai az óvóhelyen kerestek menedéket. Egy román katona abban a hitben, hogy az óvóhelyen németek húzódtak

meg, golyószóróval végigseperte a menedéket keresőket s egy tíz éves lánykát halálosan kettőt pedig súlyosan megsebesített. Este 10 órától reggel 7 óráig egyes házaknál, közöt-tük a lelkészlakon is, szakadatlan sütés-főzés volt a román katonák részére. Közben a megszállók, zsákmányoltak, fosztogattak és erőszakoskodtak. November 1.-én reggel 9

órakor a román csapat elvonult a Tisza felé. November 2.-án újabb román csapat vonult be, s volt újabb megszál ás, ismételt fosztogatás és rémületet gerjesztő erőszakoskodás három napon át. November 5.-én kora hajnaltól kezdve szüntelen szekér zörgés zaja az utcán. Hét óra tájban ágyúdörgés hal atszott Dombrád felől. Mindezek arra engedtek következtetni, hogy esetleg néhány órán belől ismét hadszíntér lesz a falu. Emiatt az az-napra meghirdetett őszi úrvacsoraosztás elhalasztatott, s ezzel együtt az istentiszteleti cselekmények is elmaradtak. A délelőtt folyamán a falu 18-60 év közötti lakossága kiren-deltetett sáncásásra, részint a Tiszához, részint pedig a falu határába. Délután a megszálló katonaság szakaszonként elvonult a Tisza felé. A következő két napon újabb csapatok érkeztek és vonultak el. Ezek részére szakadatlan kenyérsütés volt éjjel és nappal. Az utolsó csapat elvonulása utáni napok csendességben teltek el, csupán távolról hal atszottak ágydörgések. Ezekben a napokban a lelkipásztor folytatta a családok látogatását és vigasztalását. November 10.-én a községi előljáróság itthon maradt tagjai felkeresték a lelkészt az orosz katonai parancsnokság első számú parancsának végrehajtása ügyében. A lelkész eleget tévén a parancsnak a községi előljáróságot megalakította, teendőit előkészítette s a főszolgabírói hivatalnak szóló jelentést az előírt 24 órán belől beterjesztette, egyben in-tézkedett új körjegyző kinevezése tárgyában. November 18.-án még egy nagyobb csapat román katonaság érkezett, amely aztán másnap elvonult a Tiszához, s a román parancsnokság helyét átvette, illetve elfoglalta az orosz katonai parancsnokság. Ez időtől kezdve ez vezeti és irányítja a megszál ással kapcsolatos ügyeket.

A megszál ás következményeként súlyos károk érték a községet is a református egy-házat is. A katonai utánpótlás címén összeszedték és elzsákmányolták a lovakat és me-zőgazdasági járműveket. Az elmenekültek berendezéseit közprédává tették s azoknak elrablásában, vagy elpusztításában a helybeliek is buzgón tevékenykedtek. A román katonaság az iskolát teljesen feldúlta, értékes felszerelését, továbbá könyvtárát és berendezését összetörte és feltüzelte, a tantermeket lóistállónak használta.

Az orosz katonai parancsnokság rendelkezésére 1945. január 15.-én megkezdődött

a tanítás. Február 5.-ig a lelkész látta el a tanítói teendőket az I-VI. osztályú vegyes iskolában, valamint az ismétlő iskolában. Ettől kezdve ketté osztatott az iskola, s az I-III.

osztályú tagozat tanításába beállíttatott a menekülésből február 1.-én visszatért Dávidné

– 384 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Juhász Anna óvónő, a IV-VI. osztályú tagozat tanítását pedig a lelkész folytatta tovább február 13.-ig, amikor is beteggé esvén, maga helyett a Kékén tartózkodó Márton Ferencz mezősasi kántortanítót állította be. Március 6.-án Márton Ferencz újabb katonai szolgá-

latra hívatván be, a IV-VI. osztályú tagozat vezetésével és tanításával a lelkész felügyelete mellett Szőllősy Sándorné gimnáziumi érettségit tett itteni lakos bizatott meg iskolai kisegítő gyanánt. Április 3.-án, a húsvéti szünidő után a márczius 21.-én menekülésből visszatért Kovaltsik Lászlóné tanítónő vette át a IV-VI. osztályú vegyes iskola vezetését.

Kék, 1945. április 5.

Szepsy József

református lelkész

Kékcse

Gyülekezetünk életét a november 1.-én történt végleges megszál ást megelőzően rendkí-

vüli módon befolyásolta s a lelkeket nyugtalanította a szeptember második felétől, köz-ségünkön átvonuló menekültek tábora, majd az ugyancsak itt hátráló magyar és német seregrész, akiket napról napra elszál ásoltunk.

Ez alkalmakkor tanács, s nem egyszer kemény felszólításképen kaptam felhívást arra, hogy családommal együtt meneküljek. Nagyon éreztem a hiányát felsőbb hatóságaink részéről való ilyen irányú tájékoztatásnak és határozott ál ásfoglalásnak. Az összehívott lelkészegyesületi gyűlés elmaradt. Az egyházkerületi hivatalos lap épp azon számát csak utólagos reklamáció után, meglehetős későn kaptam meg, amelyben idevonatkozóan van rendelkezés. Sok tusakodás és tépelődés után a drága istentiszteleti alkalmak, a gyülekez-nek pásztorával való élete-halála erősítettek meg abban, hogy nem távozhatom. Az én Istenemnek adok hálát, hogy adott erőt az itt maradásra. Annál inkább érzem ezt, mert Isten a nagy próbák idején az én alázatos szolgálatommal egy megriadt nyájat nyugtatha-tott meg, községünk egész lakosságát, a kiürítéssel kapcsolatos mérhetetlen szenvedésektől, a felbecsülhetetlen anyagi veszteségektől menthette meg. Itt maradásommal ő segített át, úgyszólván számba sem vethető, anyagi veszteségek nélkül, egy 30 napos megszál ás és front sok sok nehézségén, amikor menekültek ingóságait naponként látom szállítani lakásom előtt.

A jövendő bizonytalanságára tekintettel az egyház klenódiumait, a beteg úrvacsorá-

záshoz és kereszteléshez szükséges edények kivételével, úrasztali terítőket, anyakönyveket, irattár lényeges részét és számadási naplókat az egyház ládájába helyezve Kuli János és Hajdu Elemér kollégáimmal a torony alatt a templom belsejében elástuk. Részben itt, részben a paróchia masszív és száraz pincéjében az iskola irattár egy részét s más fontosabb oktatási eszközt Kántor István igazgató tanítóval helyeztünk biztonságba. Ezeket a december 1.-én kivonuló csapatok utáni napokban teljesen sértetlenül vettem fel és helyeztem előbbeni helyükre.

– 385 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Templomunk, iskolánk, épületeink teljesen sértetlen ál apotban vannak. Istennek

adunk hálát, hogy a részben templomunk kertjéből irányított egy napos magyar utóvéd harc és egy hónapos mindössze három kilométeres Tiszamenti harc ellenére, amikor ágyúk és aknák folytonos tüzelése közben nemcsak ezek a mi legdrágább anyagi értékeink, de községünk egyetlen épülete sem sérült meg és polgári lakosa sem esett áldozatul illetve sebesült meg.

A román csapatok távozása után a határban egy gránát sebzett halálra egy egyháztagunkat. Emberáldozatban veszteségünk tehát: egy férfi.

Istentiszteleti szolgálatok megszakítás nélkül folytak október 29.-ig, kivéve október 22.-én, vasárnap, amikor német katonák a hajnali órákban feltörték a községben lévő

mintegy 7000 liter szeszt tartalmazó szeszgyárat. Ennek folytán az itt állomásozó nagy számú magyar és német katonaság és a helybeli lakosság apraja és nagyja az utolsó liter elfogytáig szünet nélkül hordta vedérszámra a szeszt. A látottak alapján többek megkérdezésével nem mertem vál alni a felelősséget az istentisztelet rendben és ékesen való lefolyá-

sáért, ami esetleg beláthatatlan következményekkel és lelki kárral járhatott volna. Október 29.-án meghirdettem az újbori úrvacsora osztást, ami azonban elmaradt az 1.-re bekö-

vetkezett mintegy 3000 román katonának az 1600 lakosú községünkbe való érkezésével.

Ennek következtében bűnbánati istentiszteleteink is elmaradtak. E hét folyamán két harangszó nélküli temetést végeztem a csendőrparancsnokság engedélyével. Az ezredparancsnok asztalánál való vendéglátás folytán, aki törzsével és konyhájával a paróchiát foglalta el, megragadtam az alkalmat, hogy amennyiben a katonai lehetősége megvan, istentisztelet tartását engedélyezze. Így november 5.-én, vasárnap délután lektiós istentiszteletet tartottam, amelyen a félelem s részben az elásott ruhák miatt nagyon kevesen voltunk jelen, azonban könnyekben kicsorduló legdrágább érzelmeink jelezték azt, hogy istentiszteleti szolgálatunk mélységes meggazdagodást jelentett, de a megkondult harang szava a távollevők számára is az életet hirdette. Másnap új ezredparancsnok jött, aki a harangszót a front közelségére hivatkozással betiltotta. Utána 19.-ig nem tarthattunk istentiszteletet, amikor vasárnap délelőttre ismét kaptam engedélyt. A 26.-ra véglegesen megkapott engedély után fennakadás nélkül tarthattunk istentiszteleteket.

November 3.-án este dobszó útján értesültünk arról, hogy a front közelségére tekintettel községünk lakosságát 24 órán belül ki kell üríteni s a hátrább fekvő Gyulaháza községbe kell elszál ásolni. Kétségbeesve mentem az ezredparancsnokhoz s kértem, hogy hacsak egyetlen lehetősége van, mentse meg községünket a kiürítéssel kapcsolatos beláthatatlan lelki szenvedésektől s jóvátehetetlen anyagi károktól. Az ő emberi megértésének és meg nem hálálható jóindulatának köszönhető, hogy a kiürítés borzalmaitól megmenekülhettünk. Utólag tapasztalhatjuk ezt, amikor a szomszédos Tiszakanyár község lakossága a számára úgyszólván az maradt meg, amit kenyérnekvalóban, ruhában, ál atban és takarmányban kis szekérkéjükkel magukkal vittek.

A lakosság anyagi vesztesége ruhaneműkben, főképpen baromfi, ló, sertés állományban óriási. Az egy ezred huszárság pedig a község egyébként is kevés szálastakarmányát úgyszólván az utolsó szálig feletette. Mezőgazdasági munkálatok, vetés és betakarítás ok-tóber közepén megszűntek. December 1.-én kivonult ugyan a katonaság községünkből,

– 386 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

azonban a férfi lakosság 16-tól 60 évig, és a megmaradt igaállomány teljes számban a kö-

zeli dombrádi híd felállításához, a Tiszatöltés javításához, majd a Sátoraljaújhely melletti Bodrog híd veréséhez vezényeltetett ki megszakítás nélküli, éjt napot egybetevő nagyon kemény, egy illetve két hetes munkára, ami miatt a betakarítás és vetés munkája nagy részben elmaradt.

A 3000 román huszárnak és lóállományának elszál ásolása kicsiny befogadó képes-

ségű községünkben természetesen nem mehetett zökkenő nélkül. Lakosságunk ál atállományával együtt a szabad ég alá kisebb részben pincékbe szorult. A november havi nagy esőzések és hűvös éjszakák bizony nem kis megpróbáltatást jelentettek számukra.

Mélységes szomorúsággal jelentem, hogy a mi jó Istenünk a megmondhatója annak a

lelki szenvedésnek, amelyben asszonyaink és leányaink öt heti hihetetlen kísértés közben keresztül mentek. Közvetlen a bevonulás második napján zokogó szülők jelentették, hogy 10 gyermekükkel lakásukból kizavarták őket, két leányukat megbecstelenítették. Azonnal jelentettem az ezredparancsnoknak, aki személyesen ment azt kivizsgálni, sajnos megnyugtatáskép mindössze azt tudta ajánlani, hogy vegyem magamhoz őket, s itt helyezzem biztonságba, ami meg is történt. Ilyenekről sajnos többről számolhatnánk be.

A már említett uradalmi 7000 liter tiszta szesz, valamint 16000 liter óbor, hozzászá-

mítva a községi szőlőskertekben termett újbor nagyban növelte az erkölcsi és lelki kárt, amel yel a megszál ás egyébként is járt.

Két szomszéd községbeli nőnek a megszállókkal lakásomon való hosszabb időn át

való tartózkodása és züllése, s ennek tehetetlenül tudomásulvétele hatott rám és családomra a legfájdalmasabban.

December 1.-én a várva várt elvonulás megtörtént. Fellélegezve adtunk hálát Istennek, hogy kemény próbák és kísértések után ugyan, de sokkal nagyobbnak hitt szenvedé-

sektől és veszteségektől mentett meg.

„Ében-Háézer” Mindeddig megsegített minket az Úr!” (I. Sám. 7. 12.)

Kékcse, 1945. január 2.

Szónok Béla

lelkipásztor

Hajdú Péter

gondnok

Kimutatás a kékcsei református egyházközség veszteségeiről és anyagi káráról:

Emberáldozatban: 1 férfi.

Iskolai anyagi károk:

Magyarország és Európa politikai térképe. 31 Pengő

40 mázsa szén és 35 mázsa bükk hasábfa. 1000 Pengő

30 m deszka 10 m drótháló kerítés. 800 Pengő

– 387 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

A Tiszántúli egyházkerület térképe. 10 Pengő

A Föld képe félteképben. 31 Pengő

Íróasztal. 100 Pengő

Szemléltető képek és eszközök. 80 Pengő

Számológép 40 Pengő

Tanítói könyvtárból 30 kötet könyv. 150 Pengő

Segély és ifjúsági könyvtárból 120 kötet. 500 Pengő

Öt iskolai pad. 100 Pengő

Értesítő könyvecskék 15 darab. 15 Pengő

Színpadi felszerelés nagyrésze. 200 Pengő

Egy Maxim és 4 közönséges lámpa. 140 Pengő

Naplók, hivatalos lapok egy része. 30 Pengő

Vezérkönyv 5 darab. 20 Pengő

Összesen: 3247 Pengő, azaz háromezerkettőszáznegyvenhét pengő.

Kékcse, 1945. január 2.

Szónok Béla

lelkipásztor

Kántor István

igazgató tanító

Hajdú Péter

gondnok

Kisvarsány

A gyülekezetben önként eltávozott egyházi tisztviselő nincs. A lelkész Bertalan Zoltán katonai szolgálatot teljesít 1944. szeptember hava óta. Helyettes lelkész Berencsi Géza gyürei lelkész. Az istentiszteletek a harcok idejének pár napja kivételével folynak. Orosz Gyula kántortanító végzi.

Csala Imre református egyházi iskolai tanító 1944. február 19. óta katonai szolgálatot teljesít. Helyette Orosz Gyula kántortanító végzi a tanítást. Az iskolába járó tankötelesek száma a lábbeli és ruhahiány miatt igen kevés. Tankönyvvel alig van el átva.

Emberáldozatban, épületkárokban, klenódiumokban, anyakönyvekben az egyház

nem szenvedett veszteségeket.

A nehéz megpróbáltatások első percétől az oroszul beszélő Orosz Gyula kántor

tanító nehéz és fáradtságot nem ismerő munkát végzett a község lakossága között az egyes orosz katonák erőszakos viselkedésével szemben, úgyhogy a lovak, némi takarmány, élelmiszer és ruhadarab elhurcolásán kívül a lakosságot különösebb baj, vagy

– 388 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

károsodás nem érte. Ebben a munkájában több oroszul is tudó egyháztag is segítségre volt.

Jelentésem tudomásvételét kérve maradtam

Kisvarsány, 1945. január 13.

kiváló tisztelettel:

Berencsi Géza

református lelkész, mint helyetteslelkész

A kisvarsányi református anyaegyházközség lelkipásztorát, Bertalan Zoltán nagytiszteletű

urat 1944. szeptember 15.-én táborilelkészi szolgálat teljesítésére, Szombathelyre behívták.

Egyházának felügyeletére az Esperes úr Berencsi Géza gyürei lelkipásztort bízta meg, aki ez időtől fogva kivéve az akadályoztatásokat, a gyülekezet életét irányította. És az istentiszteleteket, október 30.-tól november 6.-ig, amikor ezen a vidéken a harcok dúltak s a megtartása lehetetlen volt, Orosz Gyula kántor- és igazgató tanító úr segítségével végezte.

Csala Imre református egyházi népiskolai tanító úr 1944. február 19. óta katonai szolgálatot teljesít, s így a kántor-tanító úrnak az egyházi törvényben megengedett istentiszteletek végzésén kívül a két tanerős iskola tanítása és vezetése is reászakadt. Azonban minden nehézség ellenére december 4.-én az iskolai munka megindult és azóta az ismert nehézségeket leszámítva, megszakítás nélkül folyik.

Örömmel jelentem továbbá, hogy az őszi hadiesemények ideje alatt a gyülekezetben halálos bántás senkit sem ért, egyházi épületekben ideértve a templomot és a tornyot, úrvacsorai edényekben, anyakönyvekben, egyházi irattárban, iskolai könyvtárban és egyéb mellékhelyiségekben Istennek legyen hála, semmi kár nem esett.

Fenti jelentésemet azért küldöm ilyen késői dátummal, mert felügyelő lelkész nagy elfoglaltságára és lófogat hiányára való tekintettel, idáig teljesen kimerítő jelentést, s a hadi események krónikáját felterjeszteni nem tudta és én is az esperes úrtól a lelkészi helyettesítésre csak február 15.-én kaptam megbízatást.

Ez időpontig a papi református gyülekezet vezetését végeztem.

Kisvarsány, 1945. február 19.

Szolgálatkész tisztelettel:

Balogh Dezső

helyettes lelkész

Láttamozzák:

Orosz Gyula

igazgató kántortanító, presbiter

Kovács Sándor

gondnok

– 389 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

A kisvarsanyi református anyaegyházban 1944. szeptember 15. napjáig Bertalan Zoltán teljesített szolgálatot. Lelkipásztor bevonulása után Berencsi Géza felügyelő lelkész irá-

nyította a gyülekezet életét. Szeptember 15.-től Zergi Gábor III. éves exmittált theologus fungált, felügyelet mellett, október 26.-ig. (Előzőleg Záhonyban teljesített szolgálatot.) A községben október 11.-én magyar hadász csapatok jelentek meg, de csak pár napra szál-lásoltak be. Október 27.-ig több magyar csapat alakulatok vonultak át a községen, akik részint a közelgő harcokat készítették elő, részint pedig a visszavonulást hajtották végre.

Végre október 27.-én a nyíregyházi 12-ik gyalogezred I. zászlóalj és a nyíregyházi 6-ik tü-

zér osztály (tábori ágyú, tarack és aknavető üteg), és a 24. tüzér osztály 3. ütege Göttmann Ferenc százados vezetésével érkezett meg és készültek elő a Vásárosnamény és Vitka fe-lől orosz-román csapatok várható támadásának kivédésére. A magyar katonák egyházi és egyéb középületekben helyezkedtek el. Ittlétük ideje alatt teljes fegyelem, rend és a lakosságon nyugalom uralkodott. A faluban az idegesség akkor lett úrrá, amikor 29.-én a magyar csapatok parancsnoka, Huszár őrnagy úr a robbantásokat tervszerűen végrehajtó német szakaszt eltökélt szándékában, hogy a vasúti pályatesteket, tekintettel a közel fekvő

lakóházakra, dinamittal ne robbantsák fel, megakadályozni nem tudta és a hatalmas robbanások a lakosságra megfélemlítő, ideg romboló hatást gyakoroltak. E cselekedet keserű

tényeit magyar lakóházak bezúzott ablakai, összeroncsolt ajtói és megrongált tetői bizonyítják. 29.-én este aztán a magyar csapatok utó védje is Mándok-Záhony irányában elhagyta a községet. A nép, mely tiszta református, lélegzet visszafolytva várta a bekövetkező

eseményeket. Asszonyok és leányok a terjesztett propagandának helyt adva, óvóhelyekre menekültek. A férfi lakosság pedig Orosz Gyula igazgató kántor-tanító úr vezetésével, a védtelenek és a község nyugalma felett őrködött.

30.-án hajnali 4 órakor az orosz csapatok a falu alatt vezető köves úton áthaladtak, a községbe csupán fél 8 órakor női ruhába öltözve, nagy idegesen egy felderítő orosz tiszt jelent meg. Feladata az volt, hogy megál apítsa, hogy magyar és német katonák nincsenek-e. Orosz Gyula kántort-tanítót, aki oroszul jól tudván, a tisztet meggyőzte, hogy itt katona hátramaradva nincsen, a lakosság pedig fegyelmezetten, minden durva viselkedés nélkül fogadta a megszálló, illetve átvonuló katonaságot s erre a tiszt megnyugodva eltávozott. Az elkövetkezendő időben a lakosságot kisebb nagyobb zaklatások érték és a férfi lakosság munkabíró részét közmunkára hurcoltak el. A megszál ás közben egy hétre elnémult a harangszó, istentisztelet nem volt, a folytonosan meg-megújuló ágyúdörgések közben mindenki a saját életét védte. November 6.-án aztán ez az idegfeszítő, nyomott hangulat kezdett feloldódni és a lakosság rájött, hogy nagyobb volt a félelem, mint a va-lóság s maga az orosz parancsnokság is kijelentette, hogy az istentiszteleteket nyugodtan meg lehet tartani. Ettől kezdve aztán zavartalanul a régi mederben folyik a val ásos élet, az istentiszteleteket majdnem teljes egészében Orosz Gyula református kántor tanító végzi, (idáig) kinek úgy a község, mint az egyház odaadó munkáságáért, önzetlen szolgálatáért hálás lehet. Új bori és karácsonyi úrvacsora osztást (két szín alatt) Csörgő József vásárosnaményi segéd lelkész végezte, mert a felügyelő lelkész akadályoztatása miatt nem jöhetett át. A belmissziói munka csupán annyiban szenvedett hiányt, lévén iskolánk eleinte párt politikai célra volt igénybe véve, de jelenleg már szabad, mert nem volt kinek a val ásos

– 390 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

estéket ifjúsági, egyesületet, bibliaköröket vezetni, mivel lelkész helyben ál andóan nem tartózkodott, kántor tanítója pedig egyházi szolgálatán kívül még a közigazgatás munkájá-

ban is igénybe volt véve, a nagytiszteletű asszony pedig a családi gondok, s férje hiányában reászakadt munkák és három gyermekének nevelése mellett úgy ahogy részt szeretett volna venni, nemvolt képes, csupán a nőszövetségi munka folytonosságát biztosította.

Isten segítségével rajta leszek minden derék, odaadó egyházi munkás bevonásával, hogy az egyházi élet, a belmisszió munkája terén se szenvedjen hiányt.

Kisvársány, 1945. február 19.

Szolgálatkész tisztelettel:

Balogh Dezső

helyettes lelkész

Orosz Gyula

igazgató kántortanító, presbiter

Kovács Sándor

gondnok

Kisvárda

Azokról a veszteségekről, amelyeket a kisvárdai református egyház szenvedett az 1944. évi hadiesemények idején.

A mellékelt krónikában már említettük, hogy gyülekezetünknek három emberáldo-

zata van.

Épület és egyéb károk ezek:

Gyülekezeti ház és lelkészlakás ajtajai és ablakai. 600 Pengő

Az iskola ajtaiai és ablakai. 200 Pengő

Iskolai padok, tanítási eszközök. 500 Pengő

Gyermekkonyhai felszerelés. 500 Pengő

Templomkert kerítése. 150 Pengő

Iskolaudvar kerítése. 250 Pengő

Tűzifa (20 m. ára: 15 Pengő, 33 gyerekcipőtalp (ára: 5. 30 Pengő) 475 Pengő

Az egyházi tisztviselőket is érték kisebb vagy nagyobb anyagi veszteségek. Ezek közül azonban csak Szabó Sándor val ásoktató palástját említjük, mivel az, mint a szolgálatához szükséges lelkészi ruha ál andóan a lelkészi hivatalban volt. Értéke: 1000 Pengő

– 391 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Egyházi iratterjesztésünk készlete. 800 Pengő

Ifjúsági egyesületek (KIE és SDG) vesztesége könyvekben, játékokban, felszerelésekben 500 Pengő

Összesen: 4975 Pengő Négyezer kilencszázhetvenöt Pengő.

Kuli János

Köblös Mihály

Szabó Sándor

lelkészek

A kisvárdai református egyházban a front ideérkezése előtt öt lelkész teljesített szolgálatot, Kiss Gyula lelkipásztor, Kuli János és Szabó Sándor val ásoktató lelkészek, Köblös Mihály segédlelkész és Dr. Nyulak Béla val ásoktató segédlelkész.

Kiss Gyula lelkipásztor október 10.-én tárgysorozat nélküli presbiteri értekezletet hí-

vott össze. Hivatkozva arra, hogy családját előzőleg már Budapestre menekítette és arra, hogy egy esetleges rendszerváltozás alkalmával eddigi politikai ál ásfoglalása és közszerep-lése miatt ittmaradása életveszélyes, távozáshoz a presbitérium hozzájárulását kérte. Másnap az esperes úrtól szabadságot kért, aki az ügyek vezetésével Köblös Mihály segédlelkészt bízta meg. Ezek után Kiss Gyula lelkipásztor Budapestre távozott. Igaz ugyan, hogy október 20.-án még visszatért, másnap 21.-én azonban végleg eltávozott. Azóta semmit sem tudunk felőle.Dr. Nyulak Béla valásoktató segédlelkész október 25. óta nem jelentkezett szolgálatté-

telre. Tudomásunk szerint elmenekült feleségével, Kántor Jolánnal, aki mint rendes tanító-

nő van alkalmazva iskolánknál.

Kiss Gyula lelkipásztor távozása után Köblös Mihály vette át az egyház ügyeinek vezetését. A pásztori teendők elvégzésében és az ügyvitelben semmi fennakadás nem volt.

Az orosz előcsapatak október 22.-én délelőtt 11 óra körül jöttek be községünkbe, Köblös Mihály helyettes lelkész a klenódiumokat magához véve, golyózáporban vitte ki édesapjá-

nak tanyájára biztonságba helyezés végett. Az orosz előcsapatok másnap visszahúzódtak.

Halottaikat Köblös Mihály temette el. Tekintettel a közeli veszélyre, anyakönyveinket, fontosabb iratainkkal együtt szintén ő helyezte biztonságba. A végleges orosz és román bevonulásig még egy hétig tartott istentiszteletet és végezte a többi lelkészi szolgálatot. Október 31.-én, délután megtörtént a végleges megszál ás. November 2-án, amikor még az emberek nem nagyon mertek az utcán járni, felkereste az orosz városparancsnokot, tőle kért és kapott szabad mozgási engedélyt. Aznap délután, míg a kórházban volt beteglátogatáson, feleségét két orosz katona megtámadta és súlyosan bántalmazta. November 26.-án egy román ezredes kérésére Pátrohára ment ki istentiszteletét tartani. Maga a román ezredes jött érte autójával. Mikor biztosan tudtuk, hogy az esperes úr eltávozott, december 11.-én az egyházmegyei főjegyzőnél, Pethő Károly gyulaházai lelkipásztornál személyesen jelentkezett Kuli János és Szabó Sándor val ásoktató lelkészekkel. Jelentették, hogy tudomásuk szerint hol nincs lelkipásztor. Egyben felajánlották szolgálatukat. Az esperes helyettes dr. Köblös

– 392 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Mihályt Pátrohára rendelte gondozó lelkésznek, aki Kisvárdán továbbra is megtartotta segédlelkészi munkakörét. Pátrohán, mivel a lelkipásztor hamarosan hazatért, csak rövid ideig teljesített szolgálatot.

Kuli János és Szabó Sándor val ásoktató lelkészek mindaddig végezték a val ásoktatást, amíg az iskolák a rendkívüli idők miatt be nem csukták kapuikat. A kényszer szünetben kisegítő lelkészi szolgálatot végeztek. Az iskolák december elsején kezdték meg a tanítást.

Kuli János a gimnáziumi val ásoktatások kívül tanárhiány miatt, fölkérésre világi tárgyakat is tanít. A helyettes esperes rendelkezésére december 15.-től átvette a lelkészi hivatal vezetését is. Szabó Sándor az összes református elemi iskolások val ásoktatását és az összes polgári leányiskolába járó református tanulók val ásoktatását végzi, mivel hatásági rendelkezés miatt a felekezeti iskolák (református elemi, római katholikus leány polgári) egyelőre beolvadtak az ál ami iskolákba. Tanító és tanárhiány is előmozdította ezt az intézkedést.

A többi iskolában a tanítás egyelőre szünetel. Szabó Sándor ezek mellett minden alkalmat megragad, hogy lelkészi szolgálatokat végezhessen nemcsak helyben, hanem vidéken is.

Köblös Mihály, Kuli János és Szabó Sándor szolgálatot végző lelkészek sok nyomorú-

ság, megaláztatás és veszedelem közepette élték át a nehéz napokat. Nem egyszer életveszélyes körülmények között végezték szolgálatukat és védelmezték hozzátartozóikat. Végső

fokon mindnyájan hálát adnak Istennek, aki védelmezte őket is, szeretteikkel egyetemben.

Tanítóinkról a következőket jelenthetjük: Nagy András igazgató tanító és Martsa Imre kántortanító katonai szolgálatra vonultak be. Itthol maradt családjaikat nagy megpró-

báltatás és anyagi veszteség érte, de a legrosszabbaktól Isten kegyelme őket is megőrizte.

Dr. Nyulak Béláné, Kántor Jolán szolgálattételre mindezideig nem jelentkezett.

Gondnokunkat, presbitereinket, egyháztagjainkat szintén érték megpróbáltatások és anyagi veszteségek. Talán legtöbbet szenvedtek leányaink és asszonyaink, akik tisztességü-

kért és becsületükért remegve sokat bujkáltak, sokszor kerültek igen veszedelmes helyzetbe. Hogy ezen a téren mennyi tragédia játszódott le, azt csak az Isten tudja.

Rövid ideig tartó utcai harc a város egy részében csak október 22.-én volt. Bomba-támadástól és nagyobb harcoktól Isten megőrizte községünket. Az eldobált kézigránátok sebesüléseket okoztak.

Ezen a környéken sok bor terem és szeszt is készítenek. Itt Kisvárdán egy szeszfinomító is van. Így részegítő italhoz mind a polgári lakosság, mind a megszálló katonaság könnyen és nagy mennyiséghez juthatott. A részegség pedig kivetkőztette az embereket nemesebb érzéseikből. Egyik oldalon nagyobb lett az erőszakosság, a másik oldalon pedig a türelem csökkent. Ennek tulajdonítható egyházközegünkben három haláleset. A többi felekezetnek is voltak veszteségeik. A kórházból pedig több vidéki református testvérünket temettük el.

Háborús idők természetes velejárója az erkölcsök hanyatlása. Legmegdöbbentőbb jelei voltak a fosztogatás, üzletek feltörése és mások elrejtett értékeinek kiadása és felkutattatása.

Nagy megnyugvással kell azonban megál apítanunk, hogy községünk lakosságának

nagyobb és jobbérzésű része bűnbánattal, megalázkodással beszél az eseményekről, melyeken át Isten ítélő, megpróbáló akaratát látják. Nagyon sokan vannak, akiknek élete napról napra aggodalommal és szomorúsággal telik. Szinte alig van család, amelyikből ne hiányozna valaki. S katonákról, levente ifjainkról és az elmenekült hozzátartozókról és más vidéken

– 393 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

lakó szeretteinkről semmi hír nem érkezik. Sok-sok vigasztalásra szoruló léleknek kell hirdetni az Igét minden alkalommal.

A templomlátogatók száma megnőtt, az úrvacsorázóké pedig kétszeresére emelkedett.

Az adakozásban sohasem rest gyülekezetünk e nehéz időkben csodálatos módon megérzi, hogy most még többet vár tőle az anyaszentegyház. Egyre többen és többen hozzák adományaikat még a legszegényebbek is. Az 1944. évi perselypénzünk összege 6.831 Pengő, az önkéntes adományoké pedig 9673.50. A kettő összege10161.10 Pengő több, mint az l945.

évi békésebb esztendőé.

Sokat szenvedtünk mindnyájan, de a legnagyobb nyomorúság idején is csak egy ér-

zésünk volt: „Áldott legyen az Úr! Napról-napra gondoskodik rólunk a mi szabadításunk Istene!” (Zsolt. 68:20. v.)

Kisvárda

Kuli János

Köblös Mihály

Szabó Sándor

lelkészek

Komoró

A komorói református egyházban az 1944. év szeptember hó eleje óta bekövetkezett hadiesemények folytán előállott helyzetről a következőket jelentem.

Komoró községbe a harcoló orosz csapatok 1944. év október hó 31.-én reggel vonultak be. Lelkész feleségével és két leányával október 20.-án hatósági felhívásra szolgálati he-lyét elhagyta. A hatósági felhívás október hó 16.-án estve közöltetett vele. Október 19.-én presbiteri gyűlést tartott lelkész, mely gyűlésen a presbiterek teljes számban megjelentek s ez alkalommal távozási szándékát bejelentette. A tanítás az iskolában csak október 18.-án szakadt meg. Czövek Klára tanítónő édesatyával a lelkésszel együtt távozott, Berczky Sándor kántortanító 1944. év május hó 1. óta katonai szolgálatot teljesített. A lelkész család-jából fia: Czövek Sándor debreceni gazdasági akadémia hallgató otthon maradt, azonban az október 31.-én bejött katonaság a lelkész lakást teljes egészében igénybe vette, s így neki is a lakást el kellett hagynia. A megszálló haderő a Tisza folyón való átkelést a község határában megkezdte s így a község határa s a község egész belterülete ágyú és gépfegyver ál ások tere lett. Ál andóan mintegy 7-8000 katona tartózkodott az 1100 lakosú kis községben. Igénybe vette a katonaság mindkét iskolát, a templom tornya pedig tüzérségi megfigyelő hely lett. Istennek hála a Tisza Zemplén megyei oldaláról ide irányzott ágyú lövedékek a község belterületén csak jelentéktelenebb kárt okoztak, mert azok a községen túl fekvő területen hullottak le. December 2.-ig ál andóan tűz vonal volt itten, mert csak ekkor vonultak át a Tisza folyón megépített kompokon az itt tartózkodó katonák. Ez idő

alatta a község lakosai nappal és éjjel a Tiszai öt komp megépítésénél teljesített munkát.

– 394 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Az istentiszteletet a hadi helyzet miatt itt rekedt Komolay Sándor debreceni harmadéves hittan hallgató Tiszabezdédre exmittált segédlelkész végezete három alkalommal az 1944.

év folyamán, mert többször nem lehetett. A hívek azonban részben a hadi munkában való beállítás, részben a félelem miatt alig jelentek meg.

Lelkész ez idő alatt Alacska Borsod megyei községben teljesített lelkészi szolgálatot az onnan elmenekült lelkész helyett ahova a megszálló csapatok december 11.-én vonultak be, innen lelkész 1944. év december 23.-án családjával elindult haza, de leírhatatlan megpróbáltatások után csak 1945. január 8.-án érkezett haza üresen maradt otthonába.

Lelkipásztori munkáját nyomban megkezdette. Czövek Klára tanítónő a tanítást Czövek Sándor gazdasági akadémiai hallgatóval, akit is a helybeli katonai helység parancsnok még 1944. év szeptember hó 16.-án a tanítás végzésére beállított mielőtt az iskolába behelyezett katona lovaktól s alájuk aljazott mindennemű egyházi és iskolai iratoktól, ezek elégetése után a tantermet kitisztítatta. Lelkipásztort a gyülekezet a legigazabb szeretettel fogadta, szeretete jeléül a földi javakkal szinte elhalmozta. A hadszíntéri helyzet Istennek hála a község lakosai közül áldozatot nem követelt. Heten ugyan megsebesültek. A község köze-pén elterülő közlegelő szélén egy bekerített orosz katonai temető létesült amelyben állító-

lag 126 orosz katona, legnagyobb részt tiszt, nyugszik.

Templom tornya tetejéről a csil agot egy orosz katona lelőtte, amely tettéért majorja maga lőtte agyon. A templomban az Úr asztala, a harmónium a persely és egy ülő pad összetöretett. Az Úr asztali terítői közül három, valamint az Úr asztala alatti szőnyeg el-tűntek. Elpusztult a lelkészirattár teljesen. Tanuk szerint az iskolába bekötött lovak alá aljazták, iskolatakarítás alkalmával elégették. A Parókiális könyvtár könyvei közül csak 12

kötet maradt meg. A legújabb 1927. év óta vezetett presbiteri jegyzőkönyv, a régi pénztár-könyv, ellenőrzőkönyv, vagyonleltárkönyv eltűntek. Az anyakönyvek, Istennek hála az át és kitértek kivételével, megmaradtak.

Az I. számú régi iskola padjai ablaktokjai ablaküvegjei s az új II. számú iskola padjai közül 3 elpusztult. Az iskolai segélykönyvtár, tanítói vezérkönyvek, összes térképek, törté-

nelmi térképsorozat elpusztultak.

A lelkészlak körüli kerítések legnagyobb részben és az iskolák körüli kerítések részben felégetettek.

Lelkipásztor a torony csil agának új al való kicserélésére nyomba adakozást hirdetett, s persely pénzben is önkéntes adakozásból rövid idő alatt mintegy 20.000 pengő össze is gyűlt s ma már a tornyon új csil ag hirdeti a gyülekezetek tagjainak áldozatos készségét.

Lelkipásztor, valamint a még mindig orosz fogságban levő kántor-tanító felesége a tanítónő 1944. évre szóló termény és pénzbeli járandóságokat a hívektől 1945. év március elsejéig teljes egészében megkapták.

Komoró, 1945. szeptember. 28.

Czövek Zoltán

református lelkipásztor

– 395 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Kopócsapáti

A kopócsapáti-i református egyházból egyházi tisztviselő nem távozott el. Kötelességüket és hivatásukat egyetlen egy vasárnap kivételével teljesítették, illetve végezték.

Egyházközségünknek sem ember, sem épületben kára nem származott. Anyakönyve-

ink, levéltárunk és klenódiumaink biztos helyre lettek elhelyezve, azok épek és megvannak. Lelkész, tanító és az egész gyülekezet, mivel fő felvonulási útirányba esett községünk rablásnak, fosztogatásnak és egyéni megpróbáltatásnak voltak kitéve.

Iskolánkban a tanítás, miután a felvonulások megszűntek megkezdődött, és azóta zavartalanul folyik.

Jelentésem tudomásul vétele mellett, vagyok

Kopócsapáti, 1945. január 10.

Oláh Balázs

református lelkész

Laskod

Laskod község a megszál ást Isten gondviselő kegyelme folytán a lehető legnagyobb szerencsével úszta meg. Bár anyagiakban igen nagy veszteségei voltak, de erkölcsileg úgyszólván semmi. Ennek magyarázata főképpen abban rejlik, hogy az első megszálló csapatok ro-mánok voltak s azoknak tisztjeik rendkívüli vasszigorral őrködtek a legénység felett. Az a tény hogy ál andóan sütni és főzni kellett a megszálló katonáknak úgy, hogy alig maradt a faluban kacsa és más szárnyas jószág, mindent megért, csakhogy leányainkban és asszonya-inkban semmi hiba nem esett.

A lelkipásztor és családja közvetlen a megszál ás előtt 2 nappal eltávozott a községből, mert jó előre figyelmeztették, hogy bosszút akarnak rajta ál ani demokratikus magatartása miatt. Eltávozott Czövek Zoltán tanító is.

Lelkész helyettesítette magát Szécsi András theológussal. Az istentiszteletek tehát zavartalanul megtartattak minden vasárnap délelőtt, délután. Az átvonulás idején október 23.-tól november 6.-ig hétköznapokon nem volt istentisztelet. November 6.-tól azonban kivétel nélkül mindig volt.

Az iskolákban a tanítás november 21.-én megkezdődött.

Az iskolában a tanítást két Laskodon rekedt menekült egyén látta el, névszerint Tőkés György kar. iskolai tanár és Bányai Sándor járásbíró, kiadó. A tanítás ugyan nem volt nevezhető módszeres tanításnak, de legalább a gyerekek feljártak az iskolába. A voltaképpeni tanítás csak a tanító haza térte után (december 28.-án) kezdődött újra módszeresen.

– 396 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Az átvonulás emberáldozatot nem ejtett. Épületeinkben igen nagy károk estek. Templomunkon a bádog tetőt felfeszítették megfigyelő ál ásokat helyeztek ott el. Iskolánk észak-nyugati oldalán a palát felszedték, figyelő ál ásnak használták. A padlózatot sok helyen felszedték, padokat megrongálták. Ajtó kilincseket mind elvitték. Ablakainkat betörték. Iskola udvar és a lelkészlak kerítéseit mind elvitték, W.C.-t szétszedték és feltüzelték. Iskolai naplókat, segédkönyveket, térképeket stb. feltüzelték.

A klenódiumokat elástuk, mind megmaradt. Lelkész palástját ellopták. (Nem a meg-

szállók, hanem az Isten adta nép.)

Lelkészi levéltárat össze-vissza dúlták. A hiányok megál apítása hosszabb időt igényel.

Anyakönyvek 1879-től a mai napig 5 kötetben megvannak, mivel ezek is el voltak ásva.

Egyházi ingóságokban is elég tetemes a veszteség. Az egyház terményeit mind elhordták.

Az egyházközség tagjai tekintettel arra, hogy nagyobb szenvedésben részük nem volt, általában lelki nyugalmukat megőrizték. Tekintettel arra, hogy csak anyagi veszteségeink voltak, mint jó kálvinistához illik csakhamar túltették magukat a veszteségen is, bizalommal fordultak a jövő kialakítója, az Isten felé! Ezt azonban csak azok tették, akik valóban Isten félő lelkűek voltak a múltban és lesznek a jövőben is. Egy bizonyos elem, sajnos a lakosság 50

% azonban kivetkőzött emberi formájából is, felszabadult ál ati ösztönük hatása alatt, mivel fék nem volt ál andóan lopott és rabolt és ezt folytatja még ma is. Minden istentelenség kellett például ahhoz, hogy ellopja a lelkész palástját. A lelkészi lakról, amit egy pár jobb belá-

tású ember nem tudott megmenteni, mindent elloptak. Ugyanígy tettek a tanító lakásával is.

December 23.-án visszatért Czövek Zoltán tanító és dec.ember28.-án Ary Antal lelkész is Ary Magdolna tanítónő is. A visszatérést örömmel fogadta a gyülekezet, és úgy az ó évi, mint az új évi istentiszteleteken együtt örült az egész gyülekezet a tisztviselőkkel.

Laskod, 1945. október 25.

Ary Antal

lelkész

Lövőpetri

Lövőpetri községet a magyar hadsereg 1944. október 30.-án este adta fel. A községtől délre Ilk és Gemzse községnél erős harc volt napokon át. A község lakosai súlyos aggodalommal tekintettek a bekövetkezendő események elé. Az első orosz katonák október 31.-én reggel 6

órakor érkeztek meg, minden házba bementek így a lelkészhez is, s érdeklődtek, nincsen-é német, magyar katona, lőszer, fegyver, vagy spiritusz? 10 óra tályban egy tüzérezred vonult keresztül. Délután 1 óra körül az egész orosz katonaság elhagyta a községet. Elvittek 45

lovat, 3 szekeret, lószerszámokat. Senkit nem bántalmaztak. A zseb és karkötő órákat mind összeszedték. A tőlük való félelem lassan feloldódott, mindenütt élemmel, ital al, dohány-nyal kínálták őket. 6-8 tiszt a lelkészlakon vendégeltetett meg. A megszállók ukránok.

– 397 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Lövedék a községet nem érte, sebesülés nem történt.

Az egyházat sem értékeiben sem levéltárában a legkisebb károsodás sem érte.

Az élet november 10. után kezd mozgalmasabbá válni. A szomszédos Pap, Kisvárda

községet erős katonaság szál ja meg, az Tiszán nem tudnak átkelni, s mikor azokat kiélik ide is csapatostól látogatnak el, élelmet, bort, pálinkát kérnek. A lelkészlakon nagyon sokan megjelennek, különösebb kellemetlenséget nem okoznak. November 31.-án este 10

órakor a lelkészlakást 3 orosz feltörte, 30 partizánt keresett, még a borítékokban is. 12 óra után sok érték összeszedése után eltávoztak, nem bántván senkit.

Karácsonyig elég gyakran jönnek szökőben levő katonák, akik élelmet és el átást kérnek. Lassan elmaradnak, s ha olykor olykor be-be téved egy, a nemzetőrség tagjai az őrszobában helyezik el.

A községben mindezideig sem nőt, sem férfit testileg nem bántalmaztak.

Lövőpetri, 1945. február 20.

Fogarassy Dezső

lelkész

Mándok

Egyházközség:

Emberáldozatokban alant megnevezett egyháztagok nevét írta be nemcsak a halotti

anyakönyvbe, de mindnyájunk szívébe, kegyelettel őrizve meg emléküket: szeptember 19.-én Dancs Andrásné bombatámadás áldozata lett, október 27.-én Orgován Lajos halt meg lövés következtében, november 1.-én vitéz Dajka István orosz golyótól találva köl-tözött el közölünk, míg Jenei Sándor a Tiszamogyorós-lónyai híd készítésnél dolgozva partizánnak nézetett, összeverve került a kisvárdai kórházba, hol november 10.-én halt meg.Épületekben egyháztagjainknál szeptember 19.-én bombatámadás következtében

hajléktalanok lettek: Vas István, Rab János, Rab Mihály, Dancs András, Dancs István, Dajka András, Dajka Károly.

Rongálást szenvedtek épületekben:

Makai József, Makai Lajos, Berecz Péter, Berecz Áron, Czap János, Balogh Pál And-rás, Ref. templom, lelkészlak, 2 iskola s tanítói lakások.

Hajléktalanok politikai község által épület anyaggal kártalanítattak kis részben.

Egyházközség épületeinél:

január 7.-én tartott presbiteri gyűlés határozatából megalakult, s szakemberek bevonásával kiküldött bizottság alanti károkat ál apította meg.

– 398 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Templom:

szeptember 19.-ei bombatámadás következtében

Ácsmunka, tetőszerkezet leszedése, feltétele s újakkal pótlása. 15.500 Pengő

Asztalos munka ablak, ajtó üvegezés s anyag. 5.000 Pengő

Kőműves munka ál ványozás s anyag. 8.000 Pengő

Bádogos munka anyaggal s festéssel. 12.000 Pengő

(Orgona használhatatlan ál apotban szakértők hiányában nem értékeltetett.)

Összesen: 40.500 Pengő

Lelkészlak

szeptember 19.-iki bombatámadás következtében:

Kőműves munka anyaggal és munkadíj al. 2500 Pengő

Asztalos munka anyaggal és munkadíj al. 3500 Pengő

Bádogos munka anyaggal és munkadíj al. 800 Pengő

Összesen: 6800 Pengő

Ifjúsági egylet

szeptember19.-iki bombatámadás következtében

Ács munka lebontással, anyaggal és munkadíj al. 8.000 Pengő

Kőműves munka anyaggal és munkadíj al. 2.500 Pengő

Asztalos munka anyaggal és munkadíj al. 4.800 Pengő

Összesen: 15.300 Pengő

Központi iskola

Ácsmunka anyag és munkadíj. 800 Pengő

Kőműves munka anyag és munkadíj. 2000 Pengő

Asztalos munka anyag és munkadíj. 2000 Pengő

Összesen: 4800 Pengő

Igazgatói iskola

egy lakás és egy tanterem, szeptember 19. bombatalálat következtében

Ács munka munkadíj anyaggal együtt. 500 Pengő

Kőműves munka munkadíj anyaggal együtt. 1200 Pengő

Bádogos munka munkadíj anyaggal együtt. 500 Pengő

Asztalos munka munkadíj anyaggal együtt. 1800 Pengő

Összesen: 4000 Pengő

Vasút utcai iskola

Ács munka munkadíj anyag. 450 Pengő

Asztalos munka munkadíj anyag. 650 Pengő

Kőműves munka munkadíj anyag. 150 Pengő

– 399 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Összesen: 1250 Pengő

Összesen kár épületekben

Templom. 40.500 Pengő

Lelkészlak. 6.800 Pengő

Ifj. Egylet. 15.300 Pengő

Központi iskola. 4.800 Pengő

Igazgatói iskola. 4.000 Pengő

Vasút u iskola. 1.250 Pengő

Összesen: 72.650 Pengő

Klenódiumokban:

Úrasztali és szószéki terítők. 8.000 Pengő

Egyéb anyagi értékek: 500 Pengő.

Írógép. Tanszerek: térképek, szemléltető földrajzi történelmi képek tanítói és tanuló könyvtár táblák, számológép, padok székek harmónium. 8.000 Pengő.

Levéltárakban:

Paróchiális könyvtárból VII., XV., XVI. kötet. Istentiszteleti R. T. Ágendás könyv.

100 Pengő.

Termény és adóbeszedési napló 1944-ről.

Sorsdöntő események krónikája:

1944. szeptember 18.-án este községünk ellen bombatámadás intéztetett. Célpont a református templom s vele egy tömbben fekvő lelkészlak, központi iskola, ifjúsági egyleti helyiség s ennek folytán szomszédságában lévő egyháztagok épületei. Kihatott a támadás kisebb mérve más utcarészletekre is, hol kisebb rombolások történtek.

1944. október 27. - október 30.-ig magyar csapatok tartózkodtak községünkben, honnan a község feladása után kivonultak.

1944. október 31.-én reggel 8 órakor községünk orosz megszálló csapatok birtokába került minden ellenál ás nélkül.

1944. november 28.-án a megszállói hátvéd csapat elvonult csak az úgynevezett kommandó maradt hátra 40 taggal, kiknek élelmezését Mándok és a környékbeli községek vállalták el.

Egyháztagok különösen egyházi tisztviselők egyéni sorsa:

Bevonulástól kezdve lakosaink a fenyőerdőbe állítattak ki a hídhoz szükséges fakitermelés céljából később a Tiszamogyorós-lónyai utóbb a záhonyi híd felépítésére hajtattak ki. A már régebben elszedett lófogatok hiányában ökör és tehénszekerekkel közmunkát teljesítettetek Dombrád, Nyíregyháza, Tokaj, Bodrogszerdahelyre hadi anyagot szállításá-

val terhelve. Ál andó zaklatásoknak voltak kitéve eleség, különösen bor, háztartási cikkek, sertés, takarmány, árpa és zab iránt.

Testi sértések nem fordultak elő (emberáldozatok előbb kimutatva)

– 400 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Egyházi tisztviselőinktől emberáldozatokat a szeptember 1. utáni idők Istennek külö-

nös kegyelme folytán nem igényeltek.

Szolgálati helyükről eltávoztak:

október hó 23.-án Batta Zoltán lelkipásztor, feleségével és édesanyjával. Batta Izabel a, Cserhalmy Irén, Pokol Rozália tanítónők, utóbbi szüleihez, a közel fekvő Záhony községbe ment át.

Mint a katonák voltak és vannak távol: Milák Jenő igazgató tanító, Tóth József kántortanító, Kecskeméthy György kántortanítók.

Tisztviselők családtagjaik közül eltávoztak: Milák Jenőné.

Helyükön maradtak: Balogh Gábor nyugdíjas igazgató kántortanító, Fazekas Zsu-

zsánna nyugdíjas tanítónő. Kerékgyártó Emma tanítónő.

Tisztviselők megpróbáltatásai felől csak az alantikat jelenthetem:

Batta lelkész és felesége elbeszélésünk szerint a szeptember 19.-i bombatámadás alkalmából géppuska és gépfegyver tüzelésnek voltak kitéve. Valósággal üldözték őket. Kert ajtónál láthatók a nekik szánt golyók maradványai ütései. Akkor szerencsésen menekültek.

Veszteségei az elmenekült tisztviselőknek:

Batta lelkész hátrahagyott ingóságai mind lefoglaltattak s a parancsnokságra vitettek, házvezetőnő bemondása alapján elszállítathatott:

2 ágy, 1 siffon, 2 éjjeliszekrény, 1 toalette tükör, 1 varrógép, 1 vitrin, 1 darab 3 ajtós kombinált szekrény, 1 asztal, 2 fotel, 4 kemény üléses szék, 2 rekamié, 1 ebédlő szekrény, 1 darab 3 ajtós komód, 1 francia asztal, 5 szék bordó huzattal, 1 jégszekrény, 1 fürdőkád kályhával együtt, 1 ebédlőszőnyeg, 2 tehén, 22 felesbe adott sertés. Gabonát még a magyar katonák idejéből 2 szekérrel vittek el. Érték megál apíthatatlan.

Milák igazgató lakása teljesen kifosztva. Érték megál apíthatatlan.

Normális ál apotok felé, tisztviselők munkába állítása:

A megszál ás előtti és közvetlen utáni időkben Kerékgyártó Emma tanítónő hithű-

ségről szóló bizonyságtétele írandó be az emlékezet könyvbe, ki házanként összegyűjtve lányokat és asszonyokat tartott áhítatokat Bibliaolvasással énekkel és imádsággal.

Temetéseket kereszteléseket, s időközönként istentiszteleteket Vajdics János helybeli görög katolikus lelkész úr végezte nagy buzgalommal, szolgálatkészséggel s Isten előtti szent felelőséggel.

Kántori teendőket minden egyes alkalommal Balogh Gábor nyugdíjas igazgatókán-

tortanító úr látta el szolgálata mellett féltő gonddal őrködve a pásztora nélkül maradt nyáj összetartása felett.

Mint tanerők munkában állottak december 6., illetve 10.-től: Kerékgyártó Emma,

Pokol Rozália tanítónők, mint beosztott tanerők működnek Mitrik Sarolta tanítónő és Berecz András gazdasági iskolai tanuló, gazdasági tárgyak tanításával megbízva. Balogh Gábor nyugdíjas igazgató tanító úr gyakorol felügyeletet az iskolákra és végzi a kántori teendőket.

Felügyelő lelkészül az egyházmegyei főjegyzői hivatala által 6/1944. szám alatt Bartha Béla benki lelkész rendeltetett ki, ki december 24. óta látja el a szolgálatot minden va-sárnap és ünnepnapokon istentiszteletek tartásával s más egyéb előforduló szolgálatokkal

– 401 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

gyalog téve meg benki szolgálata mellett oda s vissza a 10 km-es utat. Minden csütörtökön (eddig a szükséghez képest kedden is) Mándokon tartózkodik, hol a kátétanítást is végzi.

Visszaszerzésre intézkedések folyamatban vannak az elvitt szószéki és úrasztali terí-

tőkre harmóniumra és a lefoglalt rozs mennyiségre.

Javasat:

A 3000 lelkes exponált mándoki gyülekezetbe lekészjellegű egyén kiküldése, amit

eléggé indokol a két katholikus (római és görög) lelkészek helyben maradása.

Külön részleteket felfedő kérelem mellékelve.

Mándokon, 1945. január 17.

Bartha Béla

benki lelkész a mándoki egyház felügyelő lelkésze

Mezőladány

Az orosz hadsereg bevonulása Mezőladányba:

1944. október hó 31.-én, reggel 6 órakor vonult be községünkbe az orosz hadsereg.

Déli irányból, Vásárosnamény felől érkeztek. Községünk területén nem találtak ellenál ás-ra. A lakosoktól jószágot, ennivalót s egyéb értékes holmit vettek el.

Református egyházunk épületeiben, templom, iskola, lelkészlak, nem szenvedett kárt.

Egyházi irataink, könyveink nagy részben elpusztultak, iskolai könyveink s térképeink megrongálódtak. Ezek azonban nemcsak az oroszok kártevésének tudhatók be, hanem in-kább a lakosok egyrészének fékevesztettsége dühöngte ki magát, az iratok szétszórásában.

A kegyszerek, úrvacsorai kehely, tányér, kancsó, a keresztelő edény, teljesen épen megmaradtak. Úgyszintén teljes egészben meg vannak az anyakönyvek.

Mezőladány, 1945. szeptember 30.

Nagy László

református lelkész

Nagyvarsány

1944. október 29.-én délután egy órakor a közeli tanyáról a lelkész lakásra bejött Végh Daniel tábori lelkész s arra kért, hogy engedjem meg neki, hogy délután a katonáknak úrvacsorát oszthasson. Mint a törzsnél lévő tájékozottnak vélt egyéntől érdeklődtem, hogy a közelben hangzó ágyúzásra, meg a nagy sietséggel átvonuló magyar és német katonák kapkodó magatartására tekintettel mikorára várhatjuk az oroszokat. Legkorábbra csütör-tökre jelezte érkezésüket. Ebben a reményben tértünk nyugalomra, hogy amitől reme-

– 402 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

günk, még csak néhány nap múlva szakad ránk. Ám reggel hétfőn hat órakor minden

ágyúszó és fegyverzaj nélkül megjelentek falunkban az oroszok. A községen átvonulva a köves úton Gyürének tartottak, amikor szembe tüzet kaptak. Erre megkezdődött este tíz óráig tartó kemény csata. Községünkben körülbelül száz különféle nagyságú és fajtájú ágyút állítottak fel, melyek szakadatlanul szóltak. Megfigyelőik a toronyban helyezkedtek el. A szembenlévő magyar véreink dicséretére írassék, bár ott volt a megfigyelő toronyra és templomra egy lövést le nem adtak, annál jobban lőtték az oroszok a gyürei templomot és tornyot, hol a magyar figyelő tartózkodott. A lelkész lakásba helyeztek el a rádiójukat.

Ez időtől kezdve húszan, harmincan tartózkodtak a szobában. A jövő menő nagy része kutatott és rabolt, minden zeget zugot megnéztek padon magvakat aszalványokat kiszór-ták aranyneműt sejtve benne. Közben feleségem egész nap rántottát sütött és apró marhát pucolt és sütött. Jó magamnak a bort kellett számukra vinni. 150 liter bort megittak és elöntöztek. Délután három óráig tűrhető volt a magatartásuk, addig míg két orosz meg nem sebesült és egy meg nem halt a kapu előtt. Gúnyosan goronbán bántak velem. Mikor érdeklődtem a szerencsétlenek felől durván mel bevágva zavartak el. Éjszakára egy távolabb lévő pincébe mentünk el, hol harmincan összezsúfolódva virradtam ki. Reggelre az oroszok az elvonuló magyarok után mentek. Kétségbeejtő volt látni a lakást, mit elhagytak. Feldúlva halomra hányva minden. Egyházi és magán iratok, könyvek a szobában szerteszét. Egyház ládája kifeszítve tartalma kiszórva. Elsorolni kevés volna egy lap, hogy mi mindent vittek el. Az itt harcoló oroszok nemcsak a paróchiával bántak el, hanem más és igen sok lakással. Ami megtetszett nekik elvitték, sőt meg a ruhát is lehúztak sok szerencsétlenről. Hát amit a lányokkal és asszonyokkal követtek el, az az apokalyptikus bestiákat is megszégyenítené. Anyát és apát vertek félholtra, mert 14-15 éves lányát véd-te. A megfertőzöttekről a körorvos úr tudna felvilágosítást adni, de mennyien lehetnek a rejtve maradottak.

A harcoló csapatok elvonulásával nem jött meg a nyugalom, sőt sok tekintetben nehezebbé vált a helyzetünk. Ál andó zaklatás, merő bizonytalanság napról, hétről hétre. Mindent tűrtünk és szenvedtünk imádkozva a kegyelem Istenéhez erőért. Istentiszteletünk mindössze egy hétig szünetelt, úgyszintén a tanítást is folytattuk iskoláinkban. Egyházunkat az úrasztali terítők egy részének, mely a ládában maradt, az értékeseket elrejtettük, elrabláséval és 28 ablak beömlésével érte kár.

Nagyvarsány, 1945. október 3.

Balogh Miklós

lelkész

– 403 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Nyírkarász

Nyírkarász községben, 1944. szeptember haváig, legfeljebb csak harctéren járt katonák elbeszéléseiből, napilapok harctéri tudósításaiból, bombázott városok közöttünk megfordult lakóitól tudtunk valamit arról, hogy milyen borzalmas dolog a háború. Valójában azonban fogalmunk sem volt arról az apokaliptikus tűz és vérözönről, melynek értékpusz-tító és embermészárló iszonyatban fuldokolva agonizál, a magát műveltnek és keresztyénnek gúnyoló európai kultúr embervilág. Szeptember első napjaiban már kaptunk egy kis ízelítőt, az ököljogot szentesítő, s az „aki bírja marja” elvét valló és hirdető háború dögletes leheletéből, s kezdtük realizálva látni, az eleddig csak homályos sejtelmünket, hogy nemzetünk rövidlátó és lelkiismeretlen politikai irányítói, a jobbak és messzebbrelátók, minden figyelmeztetése ellenére, olyan szakadékok felé irányították egy modern háborúra sem lelkileg, sem anyagilag fel nem készült nemzet, politikai, és katonai vezetését, amely a trianoni tragédiánál is nagyobb tragédiához, hazánk, nemzetünk és népünk teljes anyagi és erkölcsi katasztrófájához vezethet, illetve vezetett el.

A szeptemberi első napokban, már közvetlenül láttuk a háború eltorzult, véres démo-ni arcát. Városaink, ipartelepeink, közlekedési gócpontjaink elpusztítására, esténkint felettünk átdübörgő bombázógépek százai, az ég alját köröskörül megvilágító sztálinlámpák kísérteties fénye, a bombázás helyén felcsapódó lángnyelvek infernális látványa, még az erős idegekkel rendelkező paraszti népünkben is hisztériás hangulatot és pánik félelmet keltettek. Aztán a mi községünkben is megjelentek, százával, ezrével a háború első magyar polgári nyomorultjai és földönfutói, a fájdalmasan valóságot öltött magyar sorstragédia borzalmainak első átélői ijedt szavú hírhozói: az erdélyi menekültek. A nem egészen 3.000

lelket számláló Nyírkarász községre, 1.400 menekülő elhelyezése és élelmezése rótt, igen súlyos, szinte megoldhatatlannak látszó feladatot. Menekültekről kellett gondoskodnunk, mikor magunknak is a menekülésre kellett gondolnunk! A menekültekről addig, míg elég későn, az ál am és a közigazgatás (amely hetekig a füle, botját sem mozgatta és bagatell dolognak tartotta az egész problémát és kényelmesen karitatív módon akarta elintéztetni), szóval míg a közigazgatás is belátta, hogy a menekültek el átása és elhelyezése, csupán társadalmi, úton és az egyházak és egyesületek szeretetmunkája által meg nem oldható kérdés, kizárólag az egyházak és a földönfutók nyomora mellett szeretetlen szívvel elmenni nem tudó irgalmas lelkű egyesek gondoskodtak.

A községünkön áthaladó menekültek végehosszat nem erő sora, a visszavonuló ka-

tonai alakulatok, a közigazgatás, a csendőrség, földbirtokosok, stb. elmenekülése, az egyre közelebbről hal atszó harcizaj, valamivel később a vasúti hidak, s egyéb berendezések felrobbantása, kézzelfoghatóan és nagyon is szemléltetően jelezték a közeledő vihart.

A sok rossz és olykor elképesztően borzalmas hírek hatása alatt és egy hozzám beszál ásolt német evangélikus tábori lelkész (Stancke Stettini lelkipásztor) jóindulatúnak látszó taná-

csára magam is a menekülésre gondoltam, mivel a propagandisztikus célzatú elbeszélések után, a puszta életemet is veszélyeztetve láttam. Sok éjjeli, nappali gyötrődés és tusakodás

– 404 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

után, mindent mérlegre vetve, pénzhiány, kormányzói proklamáció, magyar katonák általános dezertálása, stb. miatt, de különösen a nép megható és erőt adó marasztalására, megerősödött bennem az a határozott akarat, hogy minden körülmények között a helyemen maradok és a menekülés kockázata helyett, az itt maradás kockázatát vál alom.

A közigazgatás és csendőrség eltávozása után, ha nem is éppen anarchisztikus, de bi-zonyosfajta törvényen kívüli ál apot következett be. Megalakult ugyan a nemzetőrség, de az vagy nem tudta, vagy talán nem is akarta meg akadályozni, hogy a csőcselék, közöttük igen sok tekintélyesebb, jobban mondva módosabb gazda is, meg ne kezdje a községből elmenekültek, vagy az innen tovább menekülő erdélyiek itt hagyott, s talán éppen az őrizetükre bízott javainak az eltulajdonítását. A fosztogatás eleinte szórványos, de később szemérmetlenül rendszeres volt. A legszomorúbb az volt a dologban hogy a harácsolásra, amely később a vandalizmus paroxizmusáig fokozódott, maga a visszavonuló katonaság adta az alkalmat és sok esetben a biztatást. Mikor a lakosság látta, hogy egyes demoralizált katonai alakulatok, elhányják lőszereiket, pénzért, civilruháért elherdálják az őrizetükre bízott kincstári értékeket, elvesztette minden erkölcsi gátlását. Amikor az utolsó katonai alakulat (egy német hadosztálytörzs) is elhagyta a községet, azzal az ürüggyel, hogy a németek úgyis mindent felégetnek és az ellenség úgyis mindent elvisz, az idemenekült vasutasok kezdeményezésére feltörtek és kiraboltak egy vasúti szerelvényt és elvittek mindent, akár volt rá szükségük akár nem. Tönkretettek, hivatali, kórházi berendezéseket, orvosi műszereket, s mintha valami elmegyógyintézetből kiszabadult őrjöngő elmebetegek lettek volna, földhöz vertek az emberek ezreinek életét megmentő gyógyszerek, kötöző

anyagok egész rakományát. Térdig jártak a lisztben, főzelékfélében (bab, lencse, borsó) s a vagonokban levő hatalmas üvegtáblák (valószínűleg valami építkezésből megmentett üvegtáblák voltak) üvegtörmelékében. A menekültek még vagonokban hagyott bútorait szétvágták, hogy hozzájuthassanak az azokban levő textilfélékhez. A vezérek az itteni és a menekült vasúti munkások voltak.

Ezekben a napokban nem dolgozott senki, megál t teljesen a munka, nem törődött

senki a vetés és betakarítás máskor annyira fontosnak és sürgésnek tartott munkájával.

Senki sem gondolt a holnapra, mindenki élt a mának és mint akiknek már minden mindegy, átadták magukat a féktelen ivásnak. Azt nem mondom, hogy a harácsolók felelőtlen társaságában református ember nem volt, de azt állítom, hogy kevés kivételtől eltekintve józanabbak voltak és a figyelmeztetésre jobban hallgattak.

De… „Mindennek éljő az ő sora, minden bűnnek ostora.” A bűnök sokasága után elkö-

vetkezett a bűnhődés iszonyatossága, a legkomiszabb sors. De, ahogy Ady írja: „S nincs oly komisz sors, mit meg nem érdemeltünk.”

Október 30.-án községünk bekerült a harctér kellős közepébe. Egész nap hullott a gránát és az akna a községhatárára, s a kora délutáni órákban már magára a községei is.

Amikor egy az utcán robbanó tüzérségi lövedék, a szemem láttára tépett szét egy 18 éves fiút, aki még akkor is az elmenekült jegyző borát dézsmálgatta. Körülbelül 5-6. óra tájban már a község utcáin tombolt a harc. Egy cirka 10, tagból álló román patrulból, 7 katonát, a református templomhoz pár méterre levő hősök oszlopánál lőtt agyon egy német gépfegyveres. Ez a hét katona református templom mellett, az én kertemben van eltemetve. Aztán

– 405 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

drámai gyorsasággal peregtek az eseményék, s körülbelül 7 órakor az ellenséges románok bevonultak a községbe.

Nem akarok részletesebben foglalkozni a megszálló román katonaság garázdálkodá-

saival és nem is tudnám leírni, amit átéltünk. Csak annyit, hogy a megszál ás első napjai, de különösen az első éjszakája leírhatatlanul borzalmas volt. Az egész éjszaka rablásban, fosztogatásban, értelmetlen rombolásban, erőszakoskodásokban, becstelenségekben és megbecstelenítésekben telt el. Ahogyan mondják, de ahogyan magam is hallottam, a falu minden részéből részeg, erőszakoskodó katonák vad ordítása, a cine mintye embertelen retorziója megvert gyermekek, öregek jajveszékelése, üldözött asszonyok már szinte nem is emberi, hanem valami kifejezhetetlen ál ati sikoltása hal atszott, iszonyatos büntetése és megérdemelt bűnhődése egy bűnös népnek.

A saját megpróbáltatásaimról sem akarok terjengős és érzelgős lamentációkat írni.

Hiszen.. ”volt a panasz végtére is miért”? Hisz a keservét mutató kebelnek vagy szánalom-mal, vagy gúnnyal fizetnek”.... Csak annyit.. Én is szenvedtem és én is olyan, vagy még olyanabbul megérdemelten szenvedtem, mint a többi magyar. A megszál ás éjszakáján a község minden megfogható és megtalálható férfi lakosságával együtt, engem is fogva tartottak, s velem olyan megalázóan és brutálisan bántak, mintha én gyújtottam volna fel az egész világot, hogy lelkileg is meggyötörjenek azt a tendenciózus hírt hozták be, hogy a lakásomon rengeteg fegyvert találtak, s az utcai harcokban több civillel együtt én is részt vettem, mindezt pedig valószínűleg azért, hogy fogva tartásomat megindokolják, s őrizet nélkül maradt lakásomat feldúlják és kirabolják, ami később fájdalmas igazolást is nyert. A lakásom teljesen őrizetlenül maradt, mert én fogva voltam, a feleségemet pedig egy románul jól beszélő erdélyi menekült református családhoz küldtem, hogy nem maradjon egyedül, s a hol igen biztonságos helyzetben is volt. Természetesen a teljesen őrizetlenül maradt lakásomat teljesen feldúlták, padlóját összeégették, bútoraimat megrongálták, könyvtáramat, lelkészi irattárat szétszórták és az utcára kihányták, éléstáramat kifosztották, még a padomat is feldurták, az egész konyha felszerelést elhordták, egyszóval mindent elpusztítottak, amit idejében biztonságba nem helyeztünk. A legszomorúbb az, hogy nagyon kevés elveszett dolgom került elő eddig, pedig biztos tudomásom van arról, hogy nagy részök a helybeli menekülteknél van, akik a román nyelvet beszélve, egyszerűen összepaktáltak a román katonákkal, a vendéglátók kifosztására. Magától értődő, hogy nem általánosítok és kifejezetten a menekültek salakjára gondolok. Az én veszteségemet, nagy általánosságban és nagyon szerényen számítva 8000 Pengőre taksálom.

Bár az egész lakosság igen nagy veszélynek volt kitéve és lelkileg mindenki, testileg is igen sokan igen sokat szenvedtek, mégis a Gondviselő Isten különös kegyelme folytán, a hadi cselekmények következtében, egyházunknak emberéletben vesztesége nem volt.

Az egész községben, melynek 3/4 része görög és római katholikus val ású, mindössze 3

görög katholikus és 1 római katholikus halálos áldozata volt a háborúnak, illetve a községben lefolyt harci cselekményeknek. Ezek is azért pusztultak el, mert il uminált ál apotban voltak.

Hála a kegyelmes Istennek, templomunkat, lelkészlakunkat, iskolánkat, tanítólaká-

sunkat, szóval egyházi épületeinket, a lelkészlakás padlójának felégetésén és az ajtózárak

– 406 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

megrongálásán és a lelkészi udvaron levő gazdasági épületet (istállót) ért jelentéktelenebb sérülésen kívül, semmi számottevőbb baj, vagy sérülés nem érte. Anyakönyveink, úrasztali felszerelésünk, keresztelési edényünk mind megvannak. Az irattárt szétszórták, de azt sikerült majdnem hiánytalanul összeszedni. Ellenben elveszett 1 darab presbiteri jegyző-

könyv, (1912-1944) 2 darab parochiális könyvtári könyv. Elégették az összes hivatalos lapot és az 1944. évi Protestáns Szemléből l példányt. A lelkészi lakásban okozott egyházi károsodás: 1.000 Pengő.

Az egyházi élet az egész évben, így a még a legkritikusabb napokban is egy vasár-naptól eltekintve (október 29.) amikor nagyon meglátszott a templomlátogatók számán a front közelsége, a megszokott módon, tehát teljesen normális mederben folyt. Az istentiszteletek, hétköznap és vasárnap ál andóan meg tartattak. Október 15.-ik napjától ál an-dóan bűnbánati istentiszteleteket tartottam. Így igyekeztem a bánat, a világszerinti bánat helyett, az Isten szerinti bánat, a bűnbánat érzését felkelteni, az Isten irgalmát és kegyelmét kereső szívekben. Az igehirdetés alapigéje minden alkalommal Péter I. levele 4. rész. Té-

mája: Szenvedéseink: bűneink méltán megérdemelt büntetése. Egyesületeink összejöveteleit, átmenetileg, a szokott helyen, vagyis az iskolában nem tartjuk meg. Ennek a kisebb és esetleg megszüntethető oka: a világító és tüzelőanyag hiány, a nagyobb és elfogadha-tóbban indokolt oka, hogy úgy a szülők, mint inkább az ifjak, különösen a leányok, ma amikor a kóbor katonák ál andóan jönnek mennek és nem egy esetben kellemetlenkednek is, nem szívesen hagyják el az otthonukat. Az elmaradt egyesületi összejövetelek pótlására, feleségemmel együtt, fokozottabb mértékben látogatjuk híveinket otthonaikban, s házi istentiszteleteket is tartunk egyik másik helyen. A templomlátogatók száma nem csökkent, sőt inkább emelkedik. Karácsonykor az úrvacsorájával élők száma: az utóbbi 10 év óta a legmagasabb volt.

Egyházunknak előbb, vagy utóbb, holnap inkább, mint ma legsúlyosabb problémá-

ja: a közönséges szükségletek fedezéséről való gondoskodás. Eddig, egyházi és iskolai szükségleteinket, az ál ami adókkal együtt kezelt, egyházi és iskolai adók fedezték any-nyira amennyire. Már a folyóévben is, csak az 1/3-a folyt be a kivetett adóknak, nem az adómorál leromlása, hanem inkább a hadihelyzet következtében bekövetkezett, pénzügyi adminisztráció felbomlása miatt. Ez a helyzet, csak az elmúlt években elért pénzmegta-karítások miatt nem tudta teljesen felborítani, eddig mindig kiegyensúlyozott pénztári helyzetünket. Fedezet nincs, a szükségletek viszont éppen úgy megvannak, mint eddig.

Számolnunk kell az ál amsegélyek beszüntetésével is. Földbirtok nélkül, kevés számú és szegény egyháztaggal, minden említésre méltó jövedelemforrás nélkül, egyházat fenntartani, egyházi tisztviselők exisztenciáját biztosítani, ez már nem is probléma, hanem utópia. Úgy látom, hogy itten nincsen és nem is lesz, aki segítsen, csak az Isten. Rendíthetetlenül hiszem, hogy Ő, ezen a téren is meg fogja mutatni a Benne bízóknak, a kimenekedés útját.

Egyházunknak, egy, egytanerős I. VI. oszt. elemi népiskolája van. Kántortanítónk: Márton József, már több mint egy éve, ál andóan a harctéren van. A múlt 1943.-1944.

iskolai évben, jobban mondva a második iskolai félévben én helyettesítettem, mivel több ízbeni hirdetés dacára sem kapott az egyház kisegítő tanerőt. A még mindig katonai szol-

– 407 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

gálatot teljesítő és távollevő tanító helyettesítését, tanerő hiányában, máig sem sikerült megoldanunk. Ideiglenesen és átmenetileg, felsőbb hatóságaim utólagos jóváhagyásától feltételezetten, a hasonló helyzetben levő római katholikus és görög katholikus egyházak lelkészeivel együtt arra a megál apodásra jutottunk, hogy kooperálunk, s a három felekezet iskolaköteles gyermekeinek tanítását, a helybeli tanyai iskola két tanítónőjére (a tanyán nem lehet tanítani) két idemenekült erdélyi tanítónőre és a helybeli róm. katholikus kántortanítóra bízzuk. Ebbe a kényszer megoldásba, ha nem is szívesen, de belementem. Egyrészt azért, mert egyházunknak jelenleg nincs tanítója a fent említett ok miatt, másrészt azért, mert a hatóságok a legszigorúbb rendelkezést adták ki az iskola feltétlen megnyitá-

sára és nem akartam, hogy a ref. iskola tanítás nélkül maradjon, harmadszor belementem ebbe a kooperálásba azért is, mert az alkalmazott öt tanerő közül, három református vallású és pedig buzgó reformátusok. A tanítást november 10.-én kezdtük. Az I. és III. osztályok a ref. iskolába járnak, a II. oszt. a görög katholikus iskolába, a IV., V., VI. osztályok pedig a római katholikus iskolába járnak felekezeti különbség nélkül.

A val ástanítást a lelkészek látják el, úgy, hogy minden kedden 8-1.-ig minden felekezet lelkésze a maga felekezeti iskolájában tanítja, felekezete gyermekeit. Kedden, hitoktatá-

son kívül más tanítás nincsen. A tanyai községi iskolában hitoktatás nincsen, mert egyfelől a tanerők bent a községben tanítanak, mint fentebb említettem, másfelől pedig a gyermekek nagyrésze is bent lakik a faluban, ugyanis a tanyai lakosok a rendkívüli körülmények miatt, jórészt a községbe beköltözködtek. A református gyermekek részére a vasárnapi iskolát is tartom. A református iskola tantermében, a megszál ás napjaiban elhelyezett ro-mán katonaság, szétszórta és megsemmisítette, a segélykönyvtár és a tanítói könyvtár nagy részét. Az okozott kár kb. 600 pengő értéket tesz ki.

A hadbavonult tanító szegényes ingósága is a megszálló katonaság és a fosztogató ci-vilek, szabad prédájává vált. Tehetetlen öreg édesanyja őrizetére bízott szegénységéből álig maradt meg valami. Az okozott kár: 5.000 Pengőre tehető.

Ezzel jelentésemet befejezem. Tudom, hogy hiányos hézagos, töredezett ócska tükre, az itt megtörtént eseményeknek, de annyit mégis mutat, hogy az Ur isten végtelen irgalma és kegyelme megőrzött bennünket, csodálatosan vigyázott életünkre, kik csak eltűrést sem érdemlettünk.

Nyírkarász, 1945. január 10.

Ormós István

református lelkipásztor

– 408 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Nyírlövő

Isten iránti hálaadással jelentem, hogy a nálunk 1944. október 31.-én kezdődő orosz megszál ás alatt a nyírlövői református gyülekezetet, illetve annak tagjait, különféle ingóságok elvitele következtében, csak anyagi károsodás érte.

Személyekkel elkövetett kegyetlenkedés csak egy esetben fordult elő. Egy asszonytest-vérünket egy éjszaka összeverte és megrugdosta egy román katona. Sérüléseiből kb. 4 hét alatt gyógyult fel és betegségének semmi utókövetkezménye nincs. Ezen kívül még csak kismértékű kitengés sem fordult elő.

Magát a nyírlövői egyházat, mint intézményt, semmi néven nevezendő károsodás

nem érte. Még egyetlen irat sem veszett el. 3 hetes szünet után az egyházi élet teljes egészé-

ben a régi mederben folyt tovább.

Iskolánkban 1945. január 1.-től pedig két tanerővel (2 képzős) váltakozó tanítás folyik.

A lelkipásztor a megszál ás alatt a nyájat egy pil anatra sem hagyta el.

Nyírlövő, 1945. július 10.

Balogh Oszkár

református lelkész

Nyírmada

Tisztelettel jelentem, hogy községünk tisztviselői közül csak a Főgondnok úr, Hunyady Béla távozott el. A helyettesítését az egyházközség gondnoka látja el.

Istentiszteletek csupán a hadiesemények ideje alatt, továbbá a megszál ás első napjaiban nem tartattak és pedig október hó 27. és november hó 3. között. Ez idő alatt csak 3 temetést és sok családlátogatást végeztem.

A tanítást rendes időben kezdtük 3 tanerővel. A 4. tanerő katonai szolgálatot teljesített.

November hó 27.-től, az időközben hazaérkezett 4-ik tanerő is munkába ál ván, a tanítás megszakítás nélkül folyik. A növendékek 50-55 %-a rendesen jár iskolába. A növendékek nagy része lábbeli és ruha hiányában szenved, ezért nem járnak iskolába. Tüzelőanyagban hiányt nem szenvedünk. Karácsonyi szünidő december 21.-től január 2.-ig bezárólag tartott. Földrajzot, történelmet beszédértelem gyakorlat alakjában tanítunk. December 31.-

től a Himnusz éneklése a községi orosz katonai parancsnokság által megakadályoztatott, így a Szózattal együtt ezeknek tanítása is lehetővé vált az iskolában. Tantestületünk tagjai nagy buzgalommal végzik munkájukat, de még mindig csak 3 tanteremben. Az I. III. IV.

V. VI. osztály tanítása délelőtt, a II. osztály tanítása délután folyik.

Úrvacsorát osztottunk a hadiesemények után november 5., november 12. és most ka-

rácsonykor. A templomlátogatók száma növekedett, az adakozás olyan mérvű lett, hogy az

– 409 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

1943. évi eredményt 100 %-al felülhaladta.

Például: természetbeni adományok értéke. 2230.900

készpénz adomány Isten dicsőségére. 1195

készpénzadomány bombakárosultak részére. 1524.14

Perselypénz a feltört perselyből kb. elvitt 400 Pengőn kívül. 1452.62 (988.75)

Formális presbiteri gyűlések nem tarthatók.

Nyírmada, 1945. január 3.

Fejér István

lelkipásztor

A hadi események alatti időben veszteségeink a következők voltak:

Ágyú tűz következtében két gyülekezeti tagunk meghalt.

A gondnokhoz kihelyezett úrasztali terítők közül 8 darab elveszett.

Épületeinkben ablakban és zárakban van jelentős kár.

A Főgondnok úr kivételével az egyházközség egyházi és világi tisztviselői valamennyien helyükön maradtak s úgy ezek, valamint a gyülekezet tagjainak többsége ingóságaikban nagy károkat szenvedtek, különösen a felvonulási útvonalba esett lelkipásztor, kántor, harangozó és Kala Ferencz gyülekezeti tag Lelkipásztor élete két orosz katona által nov.

1.-én súlyosan veszélyeztetve volt. Bár a templom környékére sok akna és gránát esett, a templom, paróchia, s más egyházi épületek sértetlenek maradtak.

Jelenleg orosz katonai parancsnokság van községünkben s annak két tagja lelkipásztornál van teljes el átáson s a nagy fűtés következtében hálóhelyükön szobatűz keletkezett, melynek következtében egy heverő, egy kis asztalka, padló elégett s szoba falazata, egy ablak teljesen elpusztult.

Nyírmada, 1945. január 4.

Fejér István

lelkipásztor

Nyírtass

Főtiszteletűségednek a felsőszabolcsi egyházmegye esperesi hivatala útján közölt nagybecsű felhívására a nyirtassi gyülekezetnek a múlt év őszén lezajlott hadiesemények alatti életéről, valamint a megindult egyházi és iskolai életről jelentésemet az alábbiakban van szerencsém megtenni:

Október 22.-én, a kora reggeli órákban jelent meg községünkben az első orosz járőr, melyet nyomon követett az a tüzérségből és gyalogságból álló nagyszámú alakulat, melynek feladata lett volna a német-magyar sereg visszavonulás útját a Tisza felé átvágni. En-

– 410 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

nek az alakulatnak élcsapatai Kisvárdáig, sőt azon is túl nyomultak előre s mi a legnagyobb aggodalmak között szemléltük, mint ássák be magukat ezek a csapatok a községünktől mintegy egy kilométerre húzódó Kisvárda-nyíregyházai ál ami út és az azt keresztező

Nyirtass-pátrohai bekötő út mentén. Ezek a csapatok ál andóan nem tartózkodtak köz-ségünkben, csak lovasjárőreik száguldoztak szüntelenül a községen keresztül és végeztek ál andó felderítést Nyírkarász irányában. A község lakosaival és velem is folytatott be-szélgetéseik barátságosak voltak és barátságos magatartásukról a parókhián tett többszö-

ri látogatásuk alkalmával is meggyőződtem. Feleségemmel már korábban elhatároztuk, hogy ha hozzánk bejönnek, kicsiny gyermekeinket magunk elé állítjuk, nekünk nincs más fegyverünk, csak a gyermek, és kilétemet elettük azonnal felfedem. Így is cselekedtünk minden esetben és nagy megkönnyebbüléssel láttuk, mint veszik ölükbe és mint simogat-ják gyermekeinket az első vonalbeli, marcona katonák!

Október 24.-én, kedden aztán bekövetkezett az, amitől rettegtünk. Kora délután vágtató orosz járőrök nyomában végig dübörgött községünkön az első német páncélos kocsi, s ezt követte a második, a tízedik és századik! Fél háromtól éjfél utánig tartott a község területén és a község alatt a csata. A német gépesített tüzérség az utcákon, kertekben, udvarokon ál va lőtte szakadatlanul a községtől egy km-re lévő ál ami út mentén húzódó orosz ál ásokat. Ez is elviselhetetlen volt a fülnek, de még elviselhetetlenebb az udvarokba, kertekbe becsapódó orosz gránátok éles csattanása. Ezeket a szörnyű órákat természetesen pincékben, bunkerekben, ezek hiányában, házainkban meghúzódva töltötte a falu lakossága s Isten megőrző csodájaképpen a kiállott félelemtől eltekintve senkinek semmi baja nem történt.

A csata eldőlte után egy álló hétig tombolt a küzdelem a község határán kívül. Templomunk tornya német tüzérségi megfigyelő volt s innen irányították rádióirányítással az oroszok ellen bevetett páncélos erőket. Minden pil anatban el voltunk reá készülve, hogy tornyunkat lelövik, amint az igen sok becsapódó golyó, gránátszilánk számtalan helyen beszakította, a toronyban tartózkodó németek is sok nehéz tárgyat zúdítottak reá, úgy hogy tetőnk mindenütt beázik s az átázott mennyezet sok helyen leszakadással fenyeget.

Október 31.-én reggel vonultak be Nyírtassra a románok. Az ezzel járó csetepatét mi tűzkeresztségen átesett, harcedzett tassiak jóformán már észre sem vettük. Ettől kezdve bizony még jobban megnehezedett eddig is éppen eléggé zaklatott életünk. Erőszakoskodá-

sok inkább csak a perifériákon és a tanyákon fordultak elő szórványosan: ehhez kevés volt a katonák vad ösztöneit felkorbácsoló alkohol, mert a községbeli két uradalmi szeszgyár tartalmát, valamint a rengeteg kiforratlan bor legnagyobb részét még a románok bevonulása előtt megsemmisítettük. A megszálló román katonaság magatartása a lakossággal szemben tűrhető volt, kielégülni nem képes étvágyuknak azonban megszámlálhatatlan baromfi és igen sok sertés esett áldozatul. Tetemes anyagi károkat szenvedtünk. Szeke-reinket, lovainkat, lószerszámainkat, kocsijainkat elvitték, szénánkat, szalmánkat, zabun-kat csaknem az utolsószálig feletették. Terheinket csaknem elviselhetetlenné fokozta az, hogy a még augusztus havában idetelepített 400 főnyi csiki székelyen kívül az evakuált Tiszakanyár egész lakosságát, másfélezer embert rengeteg háziál attal együtt községünkbe telepített az orosz és román hadvezetőség, és ez rettentő túlzsúfoltságot idézett elő közsé-

– 411 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

günkben. Én magam a tiszakanyári lelkipásztortestvéremet, Papp Kálmán Jenőt láttam vendégül szeretettel nyolc tagból álló családjával együtt, miután a parókhiát az egyetlen hálószoba kivételével elfoglaló parancsnokság kérésünkre megengedte, hogy Papp Kál-mán Jenő nyolcadmagával az irodában lakhassék. November 4.-tól 29.-ig, csaknem egy hónapig tartott ez az ál apot, erősítvén magunkat ez alatt az idő alatt egymás hite által.

Megható volt az a szeretet, amel yel híveink s a község egész lakossága befogadta a hajlé-

kaikból elűzötteket és a nyomorúság nagyságához képest súrlódások csak szórványosan fordultak elő. Reggeltől estig, külön-külön, de egymás társaságában is, házról-házra járva kerestük fel híveinket, erősítve a csüggedőket, vigasztalva a szomorkodókat. A lelkipásztori munka soha vissza nem térő és meg nem ismétlődő drága alkalmai nyíltak meg szá-

munkra, s ha munkánk nyomán könnyek száradtak fel és csüggeteg lelkekbe tért vissza a reménység, ezért egyedül Istent illeti a dicsőség és a hála.

Iskolánkat a községben működő három felekezeti és egy négy tanerős községi iskola közül elsőnek nyitottuk meg december 2. napján, s benne a tanítás azóta háborítatlanul folyik. Iskolánk épületében jelentős kár nem esett a beszál ásolt mindenféle katonaság azonban az iskola termében nagy rombolást végzett. A padokat részben feltüzelték, részben tönkretették. A szemléltető fali képeket, térképeket szétszaggatták, a szekrényt feltörték s az összes fizikai stb. szemléltető eszközöket összetérték, segélykönyvtárunk is csaknem teljesen megsemmisült. Arra a kérdésre, hogy ezeket az iskolai felszereléseket miért nem igyekeztünk megmenteni, feleletem az, hogy a hadi események oly váratlanul szakadtak reánk, hogy megmentéseikre gondolni sem lehetett. A pincékből való előmerészkedésünk után már csak a kárt konstatálhattuk nagy szomorúan.

Annál boldogabban jelenthetem, hogy klenódiumainkban, úrasztali, keresztelési edé-

nyeinkben semminemű kárt nem szenvedtünk. Csupán annyi történt, hogy az irodába be-szál ásolt SS katonák az utolsó pár évfolyam kivételével az összes egyházmegyei, kerületi, konventi és zsinati jegyzőkönyveket elhasználták, vagy feltüzelték, úgyszintén a Debreceni Protestáns Lap összes évfolyamait. Sajnos, ennek a szekrénynek zárai igen gyöngék voltak. A másik, erős zárakkal és ajtókkal el átott saját szekrényemben levő összes értékek megmaradtak, bár ebben is megpróbáltak kotorászni, amit a letört és kezükben maradt szekrényajtó fogantya is bizonyít.

Még csak annyit, hogy az előbb román, majd orosz tisztek egy hónapnál tovább tartó beszál ásoltságuk tartama alatt irántunk mindvégig a legudvariasabb magatartást tanúsí-

tották. Vacsorájukra több ízben meghívtak, amelyek ha számomra nem is éppen voltak ke-délyesek, de mindenesetre megnyugtató volt az, hogy a szíves meghívásnak egy alkalommal „ellenál ani” nem tudó feleségemet a legnagyobb udvariassággal és tisztelettel vették körül. Gyermekeinket különösképpen az oroszok nagyon szerették, s nálunk tartózkodó fiatal leány sógornőm közöttük biztonságosan és félelem nélkül járt kelt mindvégig.

Hozzánk hasonlóan élték át a megszál ás és átvonulás heteit Kollonay László kántortanító és családja is. A nehézségekből és nélkülözésekből ők még inkább kivették részüket, mert Tiszakanyárról, Berkeszről, Szakolyból idemenekült sógornőikkel és azok családtag-jaival is meg kellett osztani szűkös asztalukat és még szűkösebb hajlékukat. Családfő és fizetés nélkül maradt többgyermekes asszonyok ezek, férjeik, köztük Keresztessy József

– 412 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

szakolyi és Keresztessy Zoltán berkeszi kántortanítók katonai szolgálatot teljesítenek, sorsukról mai napig semmit sem tudnak. Egyetlen szobában és konyhában összezsúfolva 25-en, köztük 6 kicsiny gyermek és csecsemő, szorongtak hosszú heteken keresztül.

Vasárnapi istentiszteleteinket október 22.-én, november 5.-én és november 19.-én nem tarthattuk meg, úgyszintén október 31.-én sem. Részben a harcok, részben az átvonulások izgalmakban bővölködő napjai voltak ezek. A többi vasárnapokon és hétköznapokon is, harangszóval vagy anélkül, istentiszteleteinket megtartottuk. Férfiak és leányok bizony kevesen voltak, érthető okokból, de a jelenlevők annál megrendültebben hallgatták a fenséges jeremiási igéket és annál bizakodóbb lélekkel énekeltek: Ha e nehéz időkben elcsügged a szívem, vigasztalást Igédben Uram, Te adj nekem.

Íme így tett bennünket próbára Isten súlytó keze és így őrizett meg mégis mindnyá-

junkat az a könyörülő szeretet, mely nem gyönyörködik a bűnös halálán, hanem azt akarja, hogy megtérjen és éljen. Alázatosan ismerjük be, hogy ennél sokkal többet érdemeltünk volna es sokkal korábban. Ez a kemény isteni próbatétel ébressze fel és indítsa bűnbánatra szegény magyar népünket!

Mély tiszteletem kifejezésével vagyok Főtiszteletű Püspök Urnak

Nyírtass, 1945. február 2.

Kovács Miklós

lelkipásztor

Pap

Mély tisztelettel jelentem, hogy a felsőszabolcsi egyházmegye esperesi teendőjét, közigazgatását átvevő lelkészi főjegyző Úr, mint katonaságtól leszerelt s Gyulaházán szüleinél tartózkodó lelkész a papi református egyház községbe lelkészi szolgálatok végzésére kirendelt.

Készséggel vál alkoztam pásztornélküli gyülekezetben a hité1et megindítására és

(E. T.) az egyházi törvényekben előirt kötelességek végzésére. Folyó hó 19.-én gyalog menve a gyülekezetben megjelentem és a Főtiszteletű Püspök Úr 4300/1944. számú körlevelére a következő alázatos jelentésemet beterjesztem:

A gyülekezet gondnokának és egy presbiternek jelenlétében a fent említett időben a parókiára mentem, ahol mindent feltörve és széjjeldobálva találtam. A kapott rendelkezések értelmében megkezdtem a károk megál apítását. A lelkipásztor úr, Molnár János, október 27.-én elhagyva gyülekezetét az egyházi vagyon őrzését a gondnokra és egyházfira bízta, akik gyorsan következő hadiesemények és az idő rövidsége miatt nem tudták a hivatalt, egyházi épületeket, klenódiumokat, levéltárat, anyakönyveket a rongálástól megvéde-ni vagy olyan helyre eltenni, ahol azokat kér ne érte volna. Így történt meg, hogy a hivatalban őrzött egy darab 12 literes úrvacsorai bortartó kanna oldalát behorpasztották, fedelét letépték, a katonák, 1 darab úrvacsorai kelyhet szétzúztak, 1 darab két literes úrvacsorai

– 413 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

bortartó ezüstkanna eltűnt a kenyérvágó késsel és a keresztelő ezüst tányérral együtt. Rongálás nélkül megmaradtak: az összes úrasztali terítők 2 darab úrvacsorai kehely, keresztelő

pohár a kenyeres tál al.

Épületkarok: a lelkészihivatalban az összes írószerek eltűntek. Három ablaküveg ki van törve, két zár letörve, egy íróasztal felvágva. A lelkipásztor lakásán három zár fölfeszítve, a kilincsek leszaggatva, két ablaküveg betörve, a fürdőszobában a csap és a vezeték leszaggatva, a melegítőkályha darabokra törve ki van dobálva, a konyháról a veréce, az istállóról az ajtó, a sertésólról pedig a kerítésdeszkák hiányoznak.

Istennek legyen hála az anyaszentegyház templomát és tornyát sem külső sem belső

rongálás nem érte s annak felszerelése teljes épségben meg van.

A papi református egyház anyakönyveit, mivel nem gondosan tették el a földben át-

ázva, különösen a régebbi eredetűek, átázva, megrongálódva, kerültek vissza az egyházi hivatalba.

Az irattár viszont nagyon hiányos, mert ennek 80 %-át a katonák elégették és külön-böző célokra használták fel. Az 1943-44-i iratokból egyetlen példány nincs meg.

A paróchia könyvtárat is nagy károsodás érte. A következő munkák hiányzanak: Imre Lajos és Makkai Sándor: Krisztus jó vitéze? Forgács Gyula: Belmissziói és Curapastoralis kézikönyve, Ravasz László: Agenda, Teológiai Szemléből 2 darab eltűnt, Az aranykönyv, mely díszes aranyozott kötésben volt szétszedve, értékes fedelétől megfosztva, az 1944. évi bejegyzések híjával van meg.

A Debreceni Protestáns lapnak minden példánya elpusztult.

A konventi kerületi és egyházmegyei jegyzőkönyvek egyrésze is megszaggatott ál apotban volt összeszedhető.

A felsorolt károkat mivel felbecsülhetetlen és a mai viszonyok között szinte besze-rezhetetlen drága értékek pusztultak el, még hozzávetőlegesen sem tudom megál apítani szakértő nélkül. Nem is csoda, ha ilyen károsodás érte az egyházat, mert a paróchia a megszál ás óta, október 31.-től teljesen gazdátlan volt, sőt meg a szomszédban lakó kántori teendőkkel megbízott Somogyi János ál ami igazgató tanító is elmenekült, kinek még annyija sem maradt, mint az itteni lelkipásztornak.

A papi református gyülekezetben október 27.-től december 19.-ig alig volt istentisztelet. Isten kegyelméből és segítségével sikerült a hitéletet minden oldalon a régi megszokott mederben helyreállítani, s a gyülekezet tagjainak az egyháztól jogosan elvárt igényét ez időponttól kezdve a legteljesebb mértékben időt és fáradságot nem kímélve kielégíteni.

A karácsonyi szent ünnepek alatt s előtte minden istentisztelet meg lett tartva úrvacsorát két szín alatt osztottunk. A bor beszerzésében nagy segítségemre volt Papp Gyula községi vezető jegyző főgondnok. Az egyházközségnek külön iskolája nincsen. A község vezetőjé-

vel karöltve noha az ál ami iskolák is különösen belső berendezésüket illetve a katonaság által erősen meglettek rongálva, sikerült odáig jutni, hogy az elmenekült 5 tanerő helyett 3 okleveles tanítónőt és két 4. éves tanítóképzős ifjút, akik közül az egyik a kántor tanítói teendőket fogja végezni, hogy 1945. január 2.-ától kezdve a tanítás munkájába állíthatjuk.

A papi református egyházat különösen val ástanítás szempontjából érinti ez kedvezően.

A hat tanerőből így 4 református.

– 414 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Továbbá alázatos tisztelettel jelentem, hogy a papi anyaegyház községhez tartozó jékei leányegyházközségben is, szolgálati helyemre való megérkezésem óta ugyan ilyen mértékben sikerült a normális ál apotokat helyreállítani. Munkám itten könnyebb volt, mivel a jékei gyülekezet előkönyörgő kántortanítója, szembe nézve a reá váró súlyos megpróbáltatásokkal, szolgálati helyén maradt, s így idejében előreláthatóan tudott gondoskodni a klenódiumoknak megőrzéséről és az istentiszteleteket egy vasárnap kivételével megtartotta. A tanítást is a hatóság által elrendelt időben megkezdte és folytatja. A kár csupán az iskola épületen, ahol 22 ablak karika van bezúzva, az iskolai könyvtárban, hol a hiányt a katalógus eltűnése miatt megál apítani nem lehet, a kerítésben kisebb ajtórongálásban és egy darab maxim lámpa eltűnésében mutatkozik. A kár összege kb. 600 Pengő. Itt is a templom, torony, és berendezés teljes épségében van.

A sorsdöntő helyi események krónikáját még összeállítani nem tudom, mert a szep-

temberi és októberi hadiesemények ideje alatt Jéke és Pap községben nem voltam és az innen-onnan kapott történetek valóságától még nem ál t módomban meggyőződni. Emberáldozat egyik helyütt sem történt.

A klenódiumok, anyakönyvek s egyéb értékes tárgyak biztonságosabb helyeken való

őrzéséről gondoskodtam.

Pap, 1944. december 28.

Balogh Dezső

helyettes lelkész

Oláh A. Balázs

gondnok

Kovács Balázs

presbiterek

A vörös hadsereg megszál ása következtében a papi református anya- és a jékei leányegyházakat ért eseményekről megbízható szemtanuk és a tények ismerete alapján az alábbi tiszteletteljes jelentésemet terjesztem be.

1944. október 20.-án este 6 órakor a tantestület tagjaival és Tóth István földbirtokos családjával, feleségemmel együtt eltávoztam a községből és az Előljáróság által kijelölt Szé-

csénybe törekedtünk.

Elmenetelem előtt az anyakönyveket, mint pótolhatatlan értékeket az egyházi gondnoknak adtam át megőrzés végett és kértem, hogy az úrasztali edényeket is vigye magával.

Miután nem volt szándékom elhagyni a gyülekezetet, az e napon váratlanul felajánlott fogat (melynek hiányában, ha akartam volna sem lett volna lehetséges távoznom) másí-

totta meg tervemet, így kevés idő állott rendelkezésemre, hogy úgy az egyház, mint saját értékeim közül minél többet magammal vigyek, vagy elrejtsek.

– 415 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Október 22.-én a vörös hadsereg csapatai Nyíregyházától előre törve Kisvárda déli részét megszál ták. A községben ekkor egy átvonuló zászlóaljnyi magyar csapat tartózkodott. Pap községben való létünket délelőtt 11 órakor akna és ágyúlövedékek robbanása zavarta meg. A parancsnok azonnal készültséget rendelt el és Jéke község irányába vonultak tovább.

Október 27.-én Takács nevezetű százados, utász csapataival robbantás céljából Papon megjelent, felkeresvén éjszaka a község főjegyzőjét tájékoztatást kért. Céljuk az volt, hogy a két szeszgyárat, valamint a nagy mennyiségben kb. 20 vagon, felhalmozott gabonát lepetrózva felégessék.

A lakosságon ezt tudva idegesség és rémület vett erőt. Végre a vezetőségnek sikerült a parancsnokot meggyőzni, hogy ez szükségtelen részint mert a községben sok az el átatlan szegény, tehát a termény nagyrésze szétosztható, a szeszgyár pedig a község szívében van, s a robbantás következtében sok lakóház elpusztul. Ugyanez a helyzet volt Jéke községben is. Az illető százados a kérésnek helyt adva ez indokok alapján a parancsot nem hajtotta végre. 29.-én, ezen kevés létszámú csapat is elvonult a faluból Kisvárda felé tudván, hogy a harcoló csapat zöme ezután vonul vissza.

Még e két napig óriási harcok dúltak Tisza mentén, keleti irányban. A lakosság szorongó érzések közepette várta a vörös és román sereg csapatait. Az emberek óvóhelyekre menekültek. Különösen a leányifjúság az esetleges reá váró borzalmas megpróbáltatások elől bújt el.

Október 31.-én reggel 8 órakor megjelent az első lovas orosz katona. Majd rövidesen követte a többi, egy óra múlva megérkezett a harcos csapat zöme, melyet ló, szekér stb.

kicserélés követett. Három nap múlva ezek is elmentek. Utánok érkezett a 2 utánpótló zászlóalj, akik 3-4000 létszámmal szál ásolták be magukat. Kisebb nagyobb bántódásoktól eltekintve, halálos áldozat nem történt, csupán Mudri Pál félrement 3 golyótól találva könnyebben sebesült meg.

Ha emberi élet nem is, de anyagi javak és értékek mindenki részéről estek áldozatul, vagy az ittas katonák erőszakoskodásainak, vagy ami még szomorúbb egyes megtévedt emberek aljas ösztöneinek, lopási, vagy rombolási vágyainak. E súlyos időben egyházunkat a következő károk érték: Az úrasztali edények közül egy bortartó (12 literes) ezüstözött kanna fedelét letörték. Egy db. 2 literes ezüstözött úrvacsorai bortartó kannát elvittek és eltűnt egy darab szintén ezüstözött kenyeres tálca (ez utóbbit mint egy kárunkra reverzálist adó egyháztag „kiengesztelő” adományát az illető magatartása következtében elvből nem használtuk).

Az irattárból az 1943. és 44. évi iratok nagyrészét megsemmisítették valamint a Debreceni Protestáns Lapok összes példányait.

Két ajtózárat megrongáltak és három ablaküveget betörtek. Templomban és más egy-

házi épületekben sem Papon, sem Jékén, Istennek legyen hála, semmi kár nem történt.

Sokat köszönhetnek a község lakosai, főként a református egyház hívei Pap Gyula

körjegyzőnek, egyházközségi főgondnoknak, aki orosz nyelven beszélve mindenkor se-gítségére volt a lakosságnak, a rend helyreállításával pedig szorgalmazta a presbitériumot, hogy helyettes lelkészt kapjon a gyülekezet.

– 416 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Ennek eredménye lett, hogy december 19.-én Balogh Dezső helyettes lelkész gyü-

lekezetünkbe érkezett és lelkipásztor visszatértéig (február 10.) a lelkipásztori teendőket legjobb tudása és lelkiismerete szerint végezte mindkét helyen. Balogh Albert jékei elő-

könyörgő kántortanító mindvégig szolgálata helyén maradt híven teljesítve kötelességét.

Lelkipásztor Szécsényből, hol az illető egyházmegyei főjegyző által megbízva mind-végig lelkészi teendőket végzett, február 10.-én érkezett vissza gyülekezetébe, hol a hívek megértő szeretettel fogadták. Anyagi kára jelentékeny ugyan, de Istennek és a jó embereknek legyen hála nem ad okot sem a zúgolódásra sem a panaszra, hiszen saját életében tapasztalta meg, hogy „Nem azé, aki akarja, sem nem azé, aki fut…”

Jelentésem tudomásul vételét ismételten mély tisztelettel kérve, maradtunk Nagytiszteletű Esperes Úr iránt

Pap,

Molnár János

református lelkipásztor

Oláh A. Balázs

gondnok

A papi református anyaegyházban és a jékei leányegyházban Molnár János református lelkipásztor szolgált.

1944. október 20.-án este 7 órakor a községben lakó Tóth István római katholikus föld-birtokossal a lelkipásztor és tantestület tagjai, családjukkal, elhagyták a községet. Lakásuk berendezésének nagyrészét és jószágaikat rendezetlenül hátra hagyták. A községben egyetlen tisztviselő, a körjegyző maradt, aki utasítás szerint a nemzeti erőket beszervezte és a rend fenntartásáról gondoskodott.

Október 22.-én délelőtt a Vörös hadsereg csapatai Nyíregyházától előre törve Kisvárda község déli részét megszál ták. A községben akkor egy átvonuló, zászlóaljnyi magyar csapat tartózkodott. Pap községben való létüket délelőtt 11 órakor akna és ágyúlövedékek robbanása zavarta meg. A parancsnok azonnal készültséget rendelt el és csapatával zászlóaljukat hátrahagyva, melyet Papp Gyula körjegyző vett őrizetbe, Jéke község irányában elhagyta a községet. Valószínűleg, Fényeslitke irányában vonultak tovább. Nagyobb volt az ijedelem, mint a valóság, mert az oroszokat visszaverték.

Október 27.-én Takács nevezetű százados utász csapataival, robbantás céljából Pap köz-ségbe megjelent, felkeresvén éjszakának idején a község vezetőjét és tájékoztatást kért. Céljuk az volt, hogy a két szeszgyárat, valamint a nagymennyiségben, kb. 20 vagon, felhalmozott gabonát lepetrózva, felégessék. A lakosságon, ezt tudva, idegesség és felelem lett úrrá. Végre a vezetőségnek sikerült a parancsnokot meggyőzni, hogy ez szükségtelen, részint, mert a köz-ségben sok az el átatlan szegény, tehát a termény nagyrésze szétosztható, a szeszgyár pedig a község szívében van, s a robbantás következtében a lakóházak nagyrésze elpusztul. Ugyanez a helyzet volt Jéke községben is. Az illető százados a kérésnek helyt adva az indoklást

– 417 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

helyesnek találta és a kapott parancsot nem hajtotta végre. A magyar katonák a gazdátlan portákon, s így a paróchián is, helyezkedtek el. Az egyházfi állítása szerint ebben az időben az egyház portáján tűrhető rend volt.

29.-én ezen kevés létszámú csapat is Kisvárda irányában a faluból elvonult, tudván azt, hogy a harcoló csapat zöme ezután vonul vissza. Még egy-két napig óriási harcok dúltak a Tisza mentén, keleti irányban. A lakosság szorongva különböző érzések közepette várta a vörös és román hadsereg csapatait. Az emberek óvóhelyekre menekültek. Különösen a lányifjúság a borzalmas megpróbáltatások elől bujt el. Halálos és súlyos testi bántás senkit sem ért. A falu kihalt. Lakóházukat elhagyták az emberek. A harang elnémult. Istentisztelet nem volt.

Okt. 31.-én reggel 8 órakor, remegve, megjelent az első lovas orosz katona. Néhány pere múlva követte a többi, akik holmi teljesíthetetlen követeléseket, kívánságokat támasztottak.

1 óra múlva megérkezett a harcos csapat zöme, melyet ló, szekér stb. kicserélés követett. 2-3

nap múlva ezek is elmentek. Azután megérkezett a lótáp és egészségügyi oszlop, 2 utánpótló zászlóalja, akik majdnem ál andó, 2-3000, létszámmal december 3.-ig tartózkodtak a köz-ségben. Kisebb-nagyobb bántódásoktól eltekintve, halálos áldozat nem történt. Csupán Mudri Pál nevezetű cseléd 3 golyótól könnyebben sérült meg, kit még ma is ápolnak.

Viszont ez idő alatt a paróchián, mert idejében semmi gondoskodás nem történt, felbecsülhetetlen értékek pusztultak el. Például Klenódiumok, könyvek, irattár, egyházi és lelkészi berendezések. Az ingóságok és jószágok nagyrészét a katonák és civil lakosság emésztette, illetve vitte el. Hasonló sorsra jutott az ál ami iskola és 6 ál ami tanító, kik közül 1 kántori teendőkkel is meg volt bízva, lakása.

Leltározás folyamán megál apítást nyert, hogy az egyháznál és iskolánál a felettes ha-tóságok óvatossági intézkedés 1 %-ban sem hajtottak végre. Így az ittas ál apotban levő katonák és a zavarosban halászni szerető lakosság egy része mindenhez, mivel nyitva és szem előtt volt, könnyen juthatott hozzá, il . kénye-kedve szerint rombolhatott. A presbitérium azzal védekezik, hogy semmi rendelkezést nem tudott és a lelkipásztor előzetes bejelentés nélkül, az éj leple alatt távozott.

Örvendetes tény: A város hadsereg parancsnoksága 1 hét múlva rendet igyekezett teremteni. Istentiszteletek tartását és iskolák megnyitását szorgalmazta. Azonban lelkész és tanító nem volt. A gyülekezet pedig nem járt lelkész után.

December 17-ig az egyházi hitélet magrekedt. Ettől kezdve, azután Isten segítségével sikerült az istentiszteleteket megkezdeni. A leányegyesület és ifjúsági összejöveteleket megtartani. Val ásos estét és asszonybibliakört az esti órákban rendszeresíteni.

A jékei leányegyházban is megkezdődtek a belmissziói munkák. Hiányt csupán any-

nyiban szenved, hogy a beteges, előkönyörgő kántortanító nem tud teljes mértékben segít-ségemre lenni, és aztán fogat hiány, gyalog nem mindig tudok közbejött akadályok, esketés, temetés s egyéb egyházi szolgálatok miatt, minden esetben átmenni.

Sokat köszönhetnek a református egyház hívei Papp Gyula egyházközségi főgondnok-

nak, ki orosz nyelven beszélve a rend helyreállítása után hazafias kötelességteljesítésére, munkára szóllitotta az embereket. Szorgalmazta, hogy a presbitérium keressen valahol lelkészt, aki az Istentiszteleteket végezné.

– 418 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

December 17.-én aztán a kisvárdai református lelkészi hivatalba megjelent a harangozó és jelentette, hogy lelkészünk és tanítójuk nincsen. December 19.-én, miután az esperesi teendőket átvevő egyház megyei főjegyző úr a papi egyházközség vezetésére kirendelet, szolgálattételre a gyülekezetben megjelentem.

Az első napokban végzett működésemről a Főtiszteletű Püspök Úrhoz intézett 3 jelentésemben, már beszámoltam, azzal az eltéréssel, hogy későbbi beigazolás szerint nevezett lelkipásztor nem október 27.-én, hanem október 20.-án este 7 órakor hagyta el gyülekezetet.

Gondviselő Isten megőrizte mindkét gyülekezet legdrágább szenthelyét, templomát s így ismét zúgó harangok hívó szavára, áhítatos gyülekezeti közösségben összegyűlhetünk, dícsérvén Istent zsoltárokban és dicséretekben, hallgatva Krisztus tanítását, és a Szentlé1ek Isten vezetése mellett épülhetünk a jóban, erősödhetünk a hitben, engedelmességben, ápol-ván a testvéri szeretetet és egymás terhét hordozva, szolgálhatjuk egyházunk, felebarátunk és sokat szenvedett magyar hazánk javát.

Pap, 1945. január 16.

Balogh Dezső

helyettes lelkész

Pátroha

Melléketlen csatolom az idegen hadsereg megszál ásával a pátrohai református egyházat ért károk kimutatásától. Jelentem továbbá Nagytiszteletűségednek, hogy az eddigi meg-

ál apítások szerint a tantestület tagjai akik 1944. október 27.-én eltávoztak Miskolczra a három hétig tartó ostromló tüzérségi tűz veszélyén és megfélemlítő hatásin kívül más megpróbáltatáson nem mentek át

A tantestület egy részével, mivel egyik leányom is tagja a pátrohai református tantestületnek, én is együtt voltam. Istennek végzése az volt számomra, hogy én is elszakadjam a gyülekezetemtől. Minden szándékom és elhatározásom az volt, hogy családommal együtt Pátrohán várom meg a már biztosra vélt ellenséges megszál ást. Ezzel ellentétben mégis 1944. október 20.-án családommal együtt elindultam Dombrád felé, hogy a Dombrád és Cigánd községek között lévő pontonhídon átkeljek a Tiszán, s annak jobb partján keressek biztonságot. Lelkitusám, amely idegeimet annyira megrongálta, talán ekkor kezdődött.

Mikor felnéztem az indulás előtt a templom tornyára elfogott a hangos zokogás. Kimondhatatlan szorongó érzés fogott el a búcsúzásnál, s ahogy távolodtam, mint a bűn súlytoló érzése úgy nehezkedett rám a lelkiismeretem mely a hűtelen pásztor szavával égette lelke-met. A családom az úton velem együtt sírt. Úgy gondoltam, hogy örökre el kell szakadnom attól a gyülekezettől melyet Isten gondjaimra bízott, amelynek 13 éven át a szeretetét, ragaszkodását és megbecsülését éreztem. Gyötrődésem fokról fokra nőtt. Családom látva ezt a lelki fájdalmat, elhatározta, hogy inkább vál alja az otthon maradás kockázatát és visszafordul. Nagy volt az örömöm, boldogságom, mikor hazaérkeztünk. Ugyanezt tapasztaltam

– 419 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

a gyülekezetemnél is. Ezt az együtt örvendezést megzavarta 22.-én az orosz hadsereg első

megszál ása. A községi vezetők közül én voltam az, aki felkerestem a katonai parancsnokságot s a jó és békés szándékunk harangoztatása mellett kértem emberséges elbánást.

A rossz hír szárnyakat kap. Dombrádon a lelkipásztor s a gyülekezet tagjaival szemben elkövetett kilengések hírei fokozott mértékben érkeztek hozzánk. Ennek hatása alatt családom arra az elhatározásra jutott, hogy átmegy a Tisza jobb partjára, hogy kívül essék a tiszai megrögzített hosszú álló harc tüzérségi tűz tűzhatás körén, melyek mind a német mind a magyar katonai hatóságok kilátásba helyeztek, s azon felül az elsővonalban harcoló katonák nagy csoportja elől is kitérjen.

1944. október 27.-én feleségemmel és két leányommal átkeltem a Tiszán azzal a szán-dékkal, hogy a családom biztonságba helyezése után visszatérek gyülekezetemhez. Felő-

lem itt is másképpen végzett az én Istenem. A Tisza jobb partján a német katonai parancsnokság megakadályozott a visszatérésben. Fájó szívvel utána indultam családomnak s Miskolcon találkoztunk újra.

Itt tartózkodtam december 18.-ig. Közben Miskolc városának ostroma három hétig

tartott. Ez idő alatt a Soltész Nagy Kálmán u 1, 2. számú három emeletes bérház lakóinak, kik az ostrom alatt óvóhelyekre kényszerültek bevonulni, minden vasárnap Kiss Lajos esperes, és Porzsolt Ferenc lelkésztársaimmal együtt felváltva istentiszteleteket áhítatokat tartottunk.

Lelkipásztori kötelességemnek tartottam azt is, mikor a bérházban lakó egyik orvos édesanyja már négy nap óta temetetlen volt és sem katonai hatóság sem polgári egyén sem temetkezési vál alat nem volt hajlandó a halottat az életveszélyes gránáttűzben a temetőbe kiszállítani. Az ötödik nap reggelén az egyik fiatal pátrohai református tanítóval név szerint Drávicki Lászlóval és a fogatommal elindultunk a koporsóba zárt halottal a temető

felé. Alig haladtunk 200 métert, tüzérségi tűzbe kerültünk. A mi jóságos Istenünk meghallgatta a bérház lakóinak imádságát és megoltalmazott a veszedelmek között. A temető-

ben tartott rövid szertartás után a koporsót a többi eltemetetlen sok halott mellé helyeztük s szerencsésen megérkeztünk szeretteinkhez.

Családom s fogatom élelmezése, testi munkára is kényszerített s elég gyakran fuva-roztam. Az ilyen szállítások alkalmával olykor esperesemmel olykor tantestületem férfi tagjaival nem egyszer kellett menedéket keresnem valamelyik épület erős kőfala mellett, a ránk eső gránátok és aknák elől.

Végre aztán december 3.-án, váratlanul, megérkezett a megszálló orosz csapat. Még aznap délután elvittek az orosz katonák a lerombolt Sajó híd megépítéséhez munkásnak.

Délután, egész éjjel és másnap délig hídlábakat vertem a Sajó vize felett 3-4 méter magasan és 5-6 mázsás nyers tölgyfagerendákat emeltem társaimmal együtt. Másnap délután az egyik németül beszélő orosz tiszt jóindulata, mivel már a tenyeremen bőr nem volt, lehetővé tette a szökést. A megszál ás után eltelt két hét minden zökkenő nélkül Isten segedelmével szerencsésen telt el.

December 18.-án Dr. Enyedy Andor püspök atyánk soha meg nem hálálható sze-

mélyes közbenjárására az orosz vezérparancsnoktól megkaptam a hazautazási engedélyt.

– 420 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Nyomban útnak indultam s a különböző járműveknek igénybevételével, de legna-

gyobb részt gyalog utazással december 21.-én Pátrohára haza érkeztem.

A fogadtatás kedvessége a viszontlátás öröme felejtette velem azt a szomorú képet, melyet a lakásom és környéke nyújtott. Boldog voltam, amikor templomba mehettem, s Istennek legyen érte dicsőség az üres lakásból anyagiakban kifosztva, de lélekben meggazdagodva zsúfolt templomba mentem, s a karácsony szent ünnepén 518 személynek

osztottam ki az úrvacsorát.

Midőn ezen jelentésemet Nagytiszteletűségedhez felterjesztem, Isten változhatatlan akaratán megbékélve maradok

Pátroha, 1945. január 20.

Csűry István

református lelkipásztor

Körlevelére tisztelettel jelentem, hogy a pátrohai református egyház tantestülete és lelkésze a községi elöljáróság hivatalos felszólítására 1944. október 27.-én Pátroháról Miskolcra távozott. Miskolc városának 1944. december 3.-án történt megszál ása, illetve elfoglalása után a város katonai parancsnokságától nyert hazatérési igazolvánnyal a tantestület 1944.

december 24.-én Szoboszlai Margit kivételével Pátrohára hazaérkezett.

A tanítók helyettesítésére szükség nem volt, mert a tanítók hazaérkezésük után azonnal munkába állottak, s azóta is megszakítás nélkül folyik a tanítás. Szoboszlai Margit helyettesítése és feleslegessé vált, mert a tankötelesek a lábbeli és ruha hiányában olyan kevés létszámban látogatják az iskolát, hogy négy tanerő is kényelmesen és eredményesen taníthatja a feljáró növendékeket.

Az egyházi-életben, különösen a belmisszió terén közelebbről az ifjúsági munkában részvétlenség illetve pangás állott be. A leányokat a szülők nem engedik összejövetelekre még a nappali órákban sem, a háborús viszonyok miatt. A fiuk szintén vonakodnak az összejövetelektől, mert az ál andó közmunka kifárasztja őket, továbbá sem világítóeszköz, sem tűzifa nincs s azon felül az esteli közlekedés is tilos. Egyedül az asszonyok vasárnap délutáni összejövetele maradt meg, s a gyermekek vasárnapi iskolája, de ez is nagyon gyér létszámmal.

A mindennapi elemiiskola 1944. december l2.-én vette kezdetét, két menekült tanító vezetése mellett, kiket megérkezésük után felváltattak a megválasztott és hazaérkezett református tanerők.

Ez idő szerint két tanteremben folyik a tanítás négy tanerővel a dél előtti és délutáni órákban, mivel még ennek a két tanteremnek sincs biztosítva a tűzifa el átása a tüzelési időre.A tanerők szorgalma és odaadása már majdnem pótolta a kényszer-szünidőben elő-

állott mulasztásokat, úgyannyira, hogy két tanerő már elérte a január hónapot s minden

– 421 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

remény meg van arra, ha új zavaró körülmény nem szolgál gátlásul, az év elteltével a jól végzett munka érzésével zárhatjuk le az 1944-45. iskolai esztendőt.

Pátroha, 1945. január 31.

Csűry István

református lelkipásztor

Körlevelére tisztelettel küldöm azt a jelentést, mely a pátrohai református egyházat érte a román és orosz katonai megszál ással kapcsolatban.

Az egyházi levéltár teljesen elpusztult, mert a lelkészi irodát a román csapatok konyhának alakították át, s az iratok legnagyobb részét elégették, vagy a szemétdombra dobál-ták, ahol a teherautók sárba taposva használhatatlanná tették.

Az egyház nagy vasveretes ládájában őrzött úrasztali terítőket és két úrvacsorai kelyhet és az ott elhelyezett több évi nyugtákat ládástól együtt elrabolták. A szekrényben tartott keresztelő edényt, betegkelyhet és kenyértányért elástam, de erre is rátaláltak ás magukkal vitték. Értéküket a mai időben felbecsülni nem lehet.

1778. évtől kezdődően a legújabb időkig az anyakönyvek föld alá rejtve megmarad-

tak. Parochiális könyvtár kötetei 3 darab kivételével mag vannak. Nyilvántartási, pénztári könyvek elvesztek. Egyházkerületi és konventi jegyzőkönyvek, hivatalos lapok hiányoznak.

Egyházi épületek farészeiben, iskolák padjaiban és mozdítható alkatrészeiben szin-tén nagy pusztítás látható. Az iskolai padok 50 %-a, a szekrények 75 %-a, felszerelés, tér-kép, képek, fizikai, kémiai kísérleti eszközök, táblák 80 %-a hiányzik. Kerítés deszkák, tengerikas, jászoldeszkák mind eltűntek.

A feles munkálásban termelt burgonyája az egyháznak földbe fagyott, tengerije, a hosszan tartó harc miatt töretlen maradt. Az elcsépel apró magvakat, mint egy 100 q-t, eddig minden ellenszolgáltatás nélkül szállíttatta el az orosz katonai parancsnokság.

Az egyház haszonbérletben levő földjei után a haszonbérleteket a bérlők nem hajlandók fizetni. Jövedelem hiányában az egyház fizetésképtelenné vált, s így tisztviselőinek járandóságai kiegyenlítetlenül maradtak.

Midőn ezen jelentésemet Nagytiszteletűségedhez felterjesztem, maradtam

Pátroha, 1945. január 31.

Csűry István

– 422 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Petneháza

A petneházi református egyház tisztviselői közül csupán Kopácsy Klára helytettes tanító-

nő menekült el szolgálati helyéről. Helyettesítését Szabó László kántortanító látta el.

Az iskolai munka 1944. október 15.-től november 15.-ig szünetelt. 1944. november 15. óta megindult az iskolamunka, de ruhátlanság és cipőtlenség miatt a beiskolázott nö-

vendékeknek 50 %-a nem jár iskolába.

Az egyházi életet és munkát hadiesemények nem zavarták meg. Az 1944 őszén gyako-

ribb lett légitámadások Petneháza községben is nagy pánikot keltettek, mivel légi harcok a község légi terében is voltak. Istennek legyen hála, sem a légi támadások, sem a földi harcok emberélet áldozatot nem okoztak községünk lakosai közül. A megszál ás 1944.

október 30.-án következett be román csapatok részéről. Harc nélkül jöttek be a községbe, de bevonulásuk után a német tüzérség aknatűz alá vette a községet. Ez délelőtt 9 órától délután 4 óráig tartott. Ez idő alatt lelkészt 68 férfitársával a református iskolateremben őrizet alatt tartották. Egy aknatalálat érte a lelkészlakás északi oldalán a tetőzetet, egy pedig az iskolaudvaron fúródott a földbe. A mai árak szerint egyházközség kára kb. 1500-2000 Pengő.

A hadi események következtében egyházközségünk tagjai súlyosabb megpróbáltatá-

sokon nem estek át.

Jelentésem tudomásulvételét kérve, maradok

Petneháza, 1945. január 3.

Deák Lajos

református lelkipásztor

Rétközberencs

1944. október hó elején egyre közelebb hal atszott az ágyúszó Debrecen Nyíregyháza irányából. Október 24.-én, vasárnap délelőtti istentisztelet alatt Szabó Lászlóné tanítónő

beszólt ijedten a templomba, hogy az oroszok az ajaki vasúti átjárónál vannak. Az ijedten mozgolódó híveket lecsendesítettem, s pár perc múlva befejeztük az istentiszteletet s csendben hazatértünk. Az oroszok azonban nem jöttek, hanem Kisvárdába szaladtak be az előőrsök, ahonnét egy nap múlva kiverték őket, az ottani utcai harcban elpusztult egy-egy háztagunk, név szerint Horváth Ferenc, akit napok múlva hoztak haza s itt temettem el.

A következő napokban egyre közelebb szólt az ágyúszó, de már Vásárosnamény-Mátészalka irányából is. Német harcikocsik jelentek meg községünkben, ál ást foglaltak el a falu kertjeiben, majd 28.-án eltávoztak. Hírek jöttek Dombrád és Pátroha 24.-i megszál ásáról és bizonyos atrocitásokról, melyek félelemmel töltötték el a lakosságunkat. Október 30.-án

– 423 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

magyar aknavető század foglalt ál ást községünkben s aknáikat a parókia udvarán állították le. Az ágyúszó már egész közel, Gyulaháza, Ajak felől hal aszik. Október 31.-én délelőtt 9-kor az ellenség feltűnik Ajaknál s közeledik felénk, mire a toronyból kémlelő tiszt tüzet vezényel, s ezzel kezdetét veszi egy napi harc a faluért. A lakosság pincékbe és óvóhelyekre menekülve húzza meg magát. Szakadatlan aknaharc fülsiketítő detonációkkal. Délután 5-kor a magyar aknavetők hirtelen elvonulnak, s nyomukban az ellenség a kerteken keresztül felsorakozik s birtokba veszi a falut. Mikor már házainkban vannak, akkor látjuk, hogy románok. Házakat, utcákat megszál ják és elrendezkednek. Pincékből előjövén, szinte meglepetve látjuk, hogy alig sérültek meg házaink s a torony, templom is szilárdan ál .

Az egyház ingóságai teljes biztonságban vannak, amiatt nem kell aggódni. Az épületeket repeszek találták s úgy a torony-templom, mint a kántori lak bádogtetejét alaposan kiszaggatták, ablakait a légnyomás bezúzta. Lelkészlakon ilyen kár nem volt, mert az öszszes ablakok nyitva voltak s csak egyet vágott be a repesz. Lelkipásztor és két tanítóháznál tisztek voltak elszál ásolva egy álló hónapig, egymást váltogatva, de személyükben semmi sérelmet nem szenvedtek, ingóságaikban s baromfi és sertés állományaikban annál inkább, ami nem csoda, ha számbavesszük, hogy a községet cirka 3000 ember tartotta megszál va annyi ideig. Lakását nem merte elhagyni senki, mezei munka elmaradt, s így vetés alig van valami, sok burgonya és répa szedetlen maradt, a káposzta levágatlan, mely körül-mény máris sok aggodalomra ad okot. Harangozni a Tiszaparti front közelsége miatt nem volt szabad s így istentiszteleten november első felében senki sem jelent meg s az újbori úrvacsoraosztás is elmaradt. Nem lett volna sem kenyér, sem bor, sem résztvevő hívő.

Az október 31.-i harcok alatt aknaszilánk találta a háza konyhájában tartózkodó Kovács Gyula atyánkfiát karján és lábán, aki szegény orvosi segély nélkül estére elvérzett, temetése 3 nap múlva történt meg akadály nélkül. November második felétől rendes istentiszteletek tarthatók, de még harangozás nélkül, a hívek már szórványosan jelentkeznek s egyre bátrabban és többen jelennek meg. Egy vasárnap értem jönnek Pátroháról is azzal a kéréssel, hogy tartsak nekik istentiszteletet, mert lelkipásztoruk nincs otthon. Átmentem s örömmel szolgáltam.

A román katonaság november 30.-án hagyja el a községet, azóta senki sincs nálunk idegen. Az egyház ingóságait épségben találtam, még a paróchiális könyvtárt is s kará-

csony ünnepében már az elővett, de ismét biztonságba helyezett edényekkel osztottuk ki a szent jegyeket Istennek nagy alázattal nyújtott, hálaadás mellett, hogy mindeddig életünket megkímélte s ha bűneink miatt próbált is, de meg nem semmisített minket. Isten óvja még nagyobb bajtól, csapástól szegény hazánkat, s egyházunkat.

Rétközberencsen, 1945. január 2.

Kiss Gyula

lelkipásztor

– 424 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Révaranyos

A révaranyosi református egyházból egyházi tisztviselőként Rásky András távozott el, helyettesítésével Oláh Balász kopócsapáti-i lelkész lett megbízva. Az istentiszteletek tartását advent első vasárnapján kezdte meg és minden vasárnap tartott Aranyoson istentiszteletet.

Bűnbánati héten tanító tartotta az istentiszteleteket, ünnepeken pedig helyettes lelkész.

A tanítással Hetey András menekült tanítót bízta meg presbitérium, aki december

15.-én kezdte a tanítást és azóta zavartalanul folyik.

Az egyházközségeknek épületekben, emberáldozatban vesztesége nem esett. Anya-

könyveit, irattárát és klenódiumait rendes lelkész eltávozása előtt biztonságba helyezte, azok épek és megvannak.

A gyülekezet és az egész község, mivel felvonulási útirányba esett fosztogatásnak és rablásnak volt kitéve.

Jelentésem tudomásul vétele mellett, vagyok

Révaranyos, 1945. január 10.

Oláh Balázs

helyettes lelkész

Szabolcsbáka

Tisztelettel jelentem, hogy a szabolcsbákai református egyház kántortanítója:

Petrovich Ede kántortanító úr még 1944. év április havában bevonult katonai szolgálatra s ez idő óta megszakítás nélkül teljesíti katonai szolgálatát. Jelenleg is katonai szolgálatban van s miután 1944. október 20 napján a felesége, mint szabolcsbákai községi tanítónő, elmenekült s ez ideig sem tért haza, így a szabolcsbákai kántor tanítói javadalom gazdátlanul áll.

A kántori teendőket magam látom el, ami bizony a temetéseknél erőmet meghaladó

munka.

A tanítást egyelőre Károlyi Antal erdőszádai menekült igazgató tanító úr látja el a református iskolában, aki feleségével együtt szeptember hó 22. napjától az én vendégem.

Az egyházi élet a szükség által korlátozott. Val ásos estéket, s bibliaköröket a petró-

leum hiány miatt nem tartunk. A templomi szolgálatunkban azonban csak október 31.

napjától november hó 4. napjáig tartottunk szünetet. A templomlátogatás gyengült, amit egyelőre szeretném a ruhátlansággal menteni. A tankötelesek iskolába járásánál is hasonló a helyzet.

A nehéz időkben egyházi adót nem szedtünk s így tisztviselőink járandóságai nincsenek rendezve.

– 425 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Presbiteri gyűlést az általános gyűlés tilalomban nem tartottunk, de a közeli napokban a választók névjegyzékének összeállítására presbiteri gyűlést is fogunk tartani.

Szabolcsbáka, 1945. január 4.

Ignéczy Sándor

református lelkipásztor

A szabolcsbákai református egyházközségnek az 1944. év október hó 15. napjától 1945.

január 4. napjáig tartó életfolyamatáról.

A szabolcsbákai református egyházközség a Kisvárda-Vásárosnamény között fekvő

kövesút mentén fekszik, mely köves út egyik fel és visszavonulási útja volt a német és magyar seregeknek, elvonulási útja az észak és északkeleti Magyarország menekültjeinek, a bevonulási útja a Magyarországot elfoglaló orosz és román hadaknak.

Már, a magyar és német hadaknak a községünkön át történt felvonulása és után-

pótlása is nyugtalanítólag hatott a község lakosainak életére, de ez a nyugtalanság erő-

sen megnövekedett a magyar és német hadsereg községünkön való visszavonulásában és községünkbeni ellenál ásban és harcban.

1944. október 15. napján már szinte megszakítás nélkül éjjel és nappal vonultak visz-szafelé a német teher és személyautók. A teherautók szállították a sok-sok magyar értékeket: bútorokat, élelmiszereket, ál atokat stb. Az ál atok sok-sok csordait és nyájait lábon hajtották a német és magyar katonák. Ezek a gépesített és gyalogos elvonulók csak némi kis élelmet vettek fel a községünkben, amiket szívesen nyújtott számukra község lakossága.

Az 1944. október 15. és 1944. október 22. napjai közötti héten már a német és magyar csapatok trénjei, tüzér és gyalogos osztagai haladtak át a községen, akik között szinte megszakítás nélküli sorozatban az észak és északkeleti Magyarország jobb módú lakosságának menekültjei: földbirtokosok vármegyei és községi tisztviselők, csendőrök, rendőrök, lelkészek, tanítók és tanárok stb. Ez idő alatt már minden éjszaka csaknem minden lakásban szál ást kértek és nyertek úgy a visszavonuló magyar és német katonák, mint a pihenésre és utánpótlásra szorult menekült magyarok,

1944. október 22. napján a vasárnap dél előtti istentiszteletet harangszó nélkül s csak hétköznapi formában s a gyülekezet kis létszámával tartottuk meg, mert az ágyúlövések közel hal atszottak, a menekültek szekér sorai kétsorosakká lettek az ország úton. E napon már a délutáni istenitiszteletet nem is tartottuk meg, mert három óra tájban a kocsisorok meg állottak és visszafordultak. A szomszédba Anarcs községben előre törő orosz tankok lőtték az utat, járműveket kilőttek és halottakat, sebesülteket ejtettek. Az úttesten a visz-szafordulásban járművek törtek s olyan zavarok támadtak, hogy a kocsisorok megál tak és sokáig vesztegeltek. Több óra kellett a torlódás elhárítására s a visszavonulásnak és menekülésnek a Vásárosnamény és Csap útvonalra való átvitelére. Ez éjjelen mintegy 40 darab német harckocsi haladt át községünkön, akik másnap ismét szabaddá tették visszavonulási és menekülési útvonalunkat.

– 426 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

A német harckocsik bevetése sikeres volt, mert október 23.-án reggel már újra megindultak a trén és menekült kocsisorok.

Az október 22-29. napok még nehezebbek lettek a szabolcsbákai lakosokra. Mind kö-

zelebbről és közelebbről hal atszottak az ágyúdörgések. A visszavonuló magyar és német alakulatok szekereket, lovakat, sertéseket, baromfiakat requiráltak. Az elszál ásolt katonák élelmezése s az ál atoknak takarmánnyal való el átása csaknem teljes egészében felemésztette a község lakosainak élelmét és takarmányát. A lakosok e héten a jószágaik mentésé-

ben a nappalt a határban, napraforgó táblákon és kukoricaföldeken töltötték. A lelkészi lakásban minden éjszakában új és új szállók, rendesen tisztek, pihentek meg, akiknek segítségével mérsékeltettük a requirálók fokozódó actioját. Csaknem viselhetetlenül ve-szélyesek lettek az udvarokon a baromfi lövöldözések, a szeszes italok és bor követelések.

Október 29. napján hatósági rendelkezésre a község kenyértelen lakosait igyekeztünk kenyérrel el átni s ez e célra átengedett Futura raktárakból fedezte szükségletét az igénylő

lakosság.

Október 29-31. napok a szabolcsbákai csata napok. A község belterületén felállított német ágyuk mind sűrűbben és sűrűbben adják sorozatos lövéseiket, a menet oszlopok megritkulnak, a szekerek sebesülteket szállítanak a Szabolcsbákára is hul anak már az orosz ágyú és akna lövedékek. Egyik akna a lelkészi kert közvetlen közelében robbant.

E napokon a határ rejtek helyei megtelnek szökött magyar katonákkal, akik polgá-

ri ruhába öltözve odahagyták csapataikat, fogataikat, s így akarják biztosítani az orosz bevonulás után hazatérésüket. A legnagyobb részüknek sikerült is. Az elhagyott honvéd fogatok tovább vezetésére a község lakosaiból vettek igénybe embereket.

Október 29. napján Gemzse felől jött a községbe egy hadnagy vezetésével egy kis

magyar csapat, akik a szabolcsbákai lelkésznél megebédeltek és sietve mentek Lövőpetri községbe, hogy annak határában vegyék fel az oroszokkal a harcot. Este ismét érkezett egy hadnagy vezetésével egy kis magyar csapat, akik ismét a szabolcsbákai lelkésznél tértek be. Egy sebesült volt közöttük, akit azonnal szekérre ültettem és tovább küldtem. A lába volt ellőve. Egy törzsőrmester légnyomást kapott s a többiek kiéhezetten és rettenetesen elcsigázva és elfáradva fogyasztották el a vacsorát s többször hangoztatták, hogy nincs több magyar csapat utánunk. Úgy tíz óra tájban távoztak gyenge fogatikon Kisvárda felé.

Október 30. napján már csak németek vannak a községben. Ágyúik egész napon át

szólnak, de ők is elvonuláshoz készülnek. Aláaknázzák a községből Kisvárda felé vezető

kövesutat, újra átszortírozzák a lakosok lovait, szekereit, a megfelelőket requrálják, az élelmi szereket, sertéseket, baromfiakat, a lakosság tiltakozása ellenére is, szedik és pakolják.

Este felé kiveszik a tüzelő ál ásból az ágyúikat, hatalmas stájer lovaikkal a föld úton, feneketlen sárban elvonulnak Gyulaháza felé. Még ki sem értek a községből, már felrobbant a köves út s összeomlott az A. Takács Károly presbiter háza, megrongálódott s lakhatatlanná lett a B. Jónás Sándor haza, az özv. Bódi Sándorné háza, az út melletti istállók s szalma fedeles házak erősen megrongálódtak.

Egész szürkületben vonult el a községből egy hadnagy vezetésével az utolsó géppisztolyos és géppuskás csapatnak, mintegy tizenöt német katonája, akiknek géppisztoly, és géppuska tüzelése mindinkább halkult, míg az orosz akna és géppuska tüzelés mindig

– 427 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

erősebb és erősebb lett. A község lakosai lakásaikba tértek és várták a rémes éjszakában az orosz haderő bevonulását. De az reggelig nem jött.

Ez éjszakán a lelkipásztor két ízben végig járta a községet s nyugalomra s egyetértésre intette az ébren levőket, a mely tény bizonyos bizalmat öntött a község lakosaiba.

Október 31. napján reggel 8 nyolc órakor érkeztek a román csapatok. A község lakosai fehér kendőket helyeztek a kapufélfákra s legrosszabb ruháikban öltözve szemlélték a bevonulást s adtak ennivalókat a hozzájuk betért román katonáknak.

Az október 31.-iki emlékünnepünket nem tartottuk meg.

Az első bevonulók után jött román csapatok összeszedték a községben a még el

nem requirált lovakat, szekereket, szerszámokat. Szedték a lakosoktól az élelmiszereket, baromfiakat, telefonokat, órákat stb., ami bizony nagy elkeseredést csinált a lakosok kö-

zött.A bevonuló román csapatok között, mintegy 12 óra tájban, érkezett a községbe Leolescu román tábori lelkész, aki magával hozott egy ismeretlen román vagy orosz halott katonát. Helyet kért számára. Mi a templom virágos kertjében, még mindig nyíló virá-

gaink között ástuk meg e hősi halott sírját s néztük végig a nagyon hosszú temetési szertartást. Temetés után a román tábori lelkész és kísérete a lelkészi lakásba jött, informált a bevonulásról, az elfoglalt részekeni ál apotokról, a hadi helyzetről, miután megebédeltünk s hagyta részemre a másolatban és magyar fordításban is csatolt igazolást, melynek igen nagy hasznát vettem a továbbiakban.

A reformátio emlék ünnep egész napján igen erős a román és orosz csapatok előre

törése. Az estében érkezett községünkbe a 8 román divisionak egy zászlóalja. A templom körzetbe elszál ásolt századparancsnoka egy volt belényesi tanár, mint főhadnagy, aki a parochián kapott szál ást s a zászlóalj parancsnoka egy őrnagy, akinek a felesége sződemeteri születésű Moldovan leány. Mindkét román tiszttel tárgyalásokat folytattam a község további érdekeinek megóvására vonatkozólag s ígéretet nyertem, hogy Szabolcsbá-

ka elsőhelyen fog kapni organisatiot és csendőrséget.

November 1. napján felkeresett Nicolescu román királyi csendőr főhadnagy s felkért a falu vezetésére s a falu közigazgatásának a végezésére. Mentegetőzésem dacára megmaradt szándéka mellett s adta részünkre a másolatban is csatolt igazolványt.

November 1. napján este volt az első találkozásunk a községen átvonuló orosz tisztekkel. Határtalan volt a barátságuk, a szívességük. A magukkal hozott tiszta szesszel kinálgatóztak s azt maguk is módfelett fogyasztották. A parocian is megjelentek, közölték, hogy nem igaz a német propaganda amelyet róluk köztudatba helyeztek. Nem bántják a papokat, nekiek is kell val ás s ennek bizonyítására megmutatták a nyakukban levő keresztet. Betegnek kellett úrvacsorát vinnem s így távollétemben a parochián lakó Károlyi Antal igazgató tanító úr és felesége láthatták barátságukat.

November 2.-tól november 7. napjáig védtük a község lakosságát az átvonuló ro-

mán, orosz katonák esetleges jogtalan requirálásaitól. A nappalban átvonulók részére felállítottuk a pihenő s étkező helyet, gondoskodtunk a pihenő hely melegítéséről s az érkező katonák étkezéséről. Minden család felajánlott étkezdénk részére egy-egy kenyeret és felajánlották a napi sorkoszt adást. E sorkoszt adhatáshoz a hús szolgáltatásáról a

– 428 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

szabolcsbákai hitelszövetkezet gondoskodott. Az étkeztető helyünket sokan felkeresték községünkön hazatérő munkaszolgálatos magyar, ruszin és zsidó egyének s igen hálásak voltak e missioi szolgálatunkért.

Az éjszakák nap nap után nehezebbek lettek. A megszál t katonák bőven találtak a község lakosainál bort és szeszt s bizony megrészegedve zavarkodtak, erőszakoskodtak, nőket követeltek s egyik másik helyen nőkben kárt is tettek. Nehéz helyzetbe jutottak a korcsmárosok és a bort érlelők, akiket nagyobb számban is felkerestek és mérték nélkül fogyasztották készleteiket.

Ahol nagyobb volt a baj, ahonnan panaszolkodtak a károsultak, Károlyi igazgató

úrral mindenütt megjelentünk s kéréseinkre a legtöbb helyen sikerült a bajt elhárítani.

Különösen az idősebb orosz katonák hallgattak a kérésünkre, s amikor értésükre adtam, hogy község lelkipásztora kéri őket legtöbbször tisztelettel kezet csókoltak és szó nélkül engedelmeskedtek.

November 7.-től november 20. napjáig előző kéréseinkre román királyi csendőrség

tartózkodott Szabolcsbákán s szolgálatuk körébe vonták Anarcs, Gyulaháza, Gemzse és Lövőpetri községeket. Székhelyük Szabolcsbáka, ahol a kántortanítói lakásban foglalt helyet az őrs székhely, de pár román csendőrnek a lelkészi lakásban adtunk szál ást. A román csendőrség igyekezett a rendet helyre állítani, a közbiztonságot biztosítani s ez jórészben sikerült is számukra. Étkezésükről sorkoszt adásban gondoskodott a község lakossága.

E két heti idő tartamban más községek lakosai igen sokat szenvedtek, a mi községünkben bárhol jelentkezett a baj , a veszedelem, a csendőrség azonnal jelentkezett s elhárította a bajt és veszedelmet. Egy családnál maga a csendőrség őrjárata csinált bajt, de annak orvoslása a hadbíróság elé került.

A csendőrség elősegítette missioi szolgálataink tovább építését az átvonuló katonák további szál ásolásában és étkeztetésében, megerősítette román nyelven embereink részé-

re kiadott személyazonossági bizonyítványokat stb.

Kuriózum képpen említjük meg és jegyezzük fel a szabolcsbákai lelkészi lakáson el-szál ásolt Ilie nevezetű román királyi csendőrnek 1944. év november 17. napjának éjszakáján a három éves kis papunokának: Beszterczey Klárikának krampusz játékával átélt küzdelmét.

A lelkész család előtt tett csaknem szószerinti önvallomás a következő: Nem jól aludtam, mert alvásomat megzavarta a nagy tükör ál ványán elhelyezett vörös ruhába öltöztetett ördög. Az égő lámpa világításában ál andóan felém fordulva engem nézett. Órákig tűrtem s ál tam a nézést, míg elhatároztam, hogy megfordítom a tükör ál ványon, hogy befelé legyen félelmetes arca. Megcselekedtem, de ekkor meg a lámpafényben a tükör mutatta talán még félelmetesebben rettenetes arcát és borzalmas alakját. Küzdöttem is-mét órákon át vele s már arra határoztam magam, hogy lelövöm, de ez elhatározásomat nem hajtottam vége, mert azt gondoltam, hogy nagyon megzavarom a család nyugalmát.

Végre mentő gondoltatom támadt s a csúnya és félelmetes alakot egy szekrény háta megé helyeztem s így mert tovább nem láttam félelmetes arcát és borzalmas alakját: a reggelben elaludtam. Kérem azonban a következő éjszakára ágyamat a másik szobába áthelyezni.

Ez a kérelem teljesíttetett is.

– 429 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Igen veszedelmes nap volt a lelkészcsalád életében az 1944. november 18. E napon bejött tolmácsával a lelkészi lakásra egy orosz főhadnagy, egy orosz hadnagy s néhány orosz altiszt, akik kértek a lelkésztől ötven magyar fogoly számára megfelelő helyet s éjszakai szál ást a foglyokat őrző és kísérő orosz katonáknak is. A községben levő román csendőrség azonnal sietett és felajánlotta a szolgálatát s hamarosan biztosították a szál-lásokat. Az orosz főhadnagy azonban, mert a lelkész neje, a lelkészi lakáson tartózkodó Károlyi igazgatótanító felesége félelmet mutattak s a lakásról a szomszédok lakásába mentek: úgy a maga, mint egész katonasága részére a lelkészi lakást vette igénybe.

A lelkészi lakás nagy ebédlőjében mint egy 20 orosz katona ülte körül az ebédlő

asztalt, egy közülük újságot olvasott s a többiek nagy lelkesedéssel hallgatták. A két tiszt s a tolmácsuk a lelkészi lakás hálószobájában a lelkészi család között foglaltak helyet s igen erős ellenszenvet mutattak, a minek szóban is kifejezést adtak. Nem fogadták el az egyszerű vacsorát, hanem ők is tábori postán érkezett leveleiket, újságjaikat olvasták.

A lelkészi lakás udvarára orosz őrszemet állítottak, a kinek és a magyar fogoly őröknek váltását, óránként, egész éjszakában pontosan végezték. Mint egy 10 óratájban a két tiszt elfoglalta lelkészi család hálószobájában két ágyat s abba befeküdtek. Egy nyugvó hely kellett a tolmácsnak s a megmaradt három fekvő helyre ledőltek a lelkészcsalád tagjai és vendégei heten. Egész éjen át nem hunyta le a lelkészcsalád s vendégei közül a szemét egy sem. Virradatkor keltek az oroszok, megreggeliztek a lelkész család jóvoltából s útra keltek. Búcsúzáskor adták a tisztek értésünkre, hogy a lelkész családhoz szál ásukkal megakarták törni azt a német propagandát, hogy az oroszok a lelkészeiket bántalmazzák.

A román királyi csendőrség nagy szolgálatokat tett a község lakosainak főként abban, hogy a logó orosz és román katonákat jogtalan requrálásaikban fékezte, a lakosságot őrlé-

si lehetőségekhez juttatta és biztosította a határban való szabad mozgást s ezzel elősegítette a termés betakarításokat. Volt olyan nap, hogy 30-40 szőkésben levő vagy logó román katonát is beszállíttatott velünk a csendőrség és illetékes katonai parancsnoksághoz.

Az 1944. november 19-20. napok ismét félelmetesek voltak. A Tisza felől félelmetes ágyúzás hal atszott s a csendőrség egyénei közölték a lakosokkal, hogy esetleges visszavonulások lesznek s ennek feltevésére engedett következtetni ama tény, hogy a csendőrség november 20. napján hátrafele elvonult és többé nem is tért vissza.

Az 1944. november 20-27. napok ismét küzdelmesek és veszedelmesek voltak. Nincs

csendőrség. Növekszik a logó román és orosz katonák száma. Gyöngéknek bizonyulnak velük szemben polgári őreink. Csúnyán requirálnak, fosztogatnak. November 21. napján feldúlják a lelkészi hivatalt, kifosztották a perselyeket a lelkészi hivatalban s bántalmazták Károlyi Antal igazgató urat. A nők menekülnek a látogatók elől, éjszakára bujkálnak s padlásokon és más rejtekhelyeken virrasztanak. A lakosság közkívánatára 1944. november 27.-én a lelkész vezetésével a faluvezetőség Kisvárdába megy, hogy a közbiztonságot megteremthesse, az orosz hadak e napon vonultak el Kisvárdáról, a járás vezetőségét ideiglenesen megbízta a városi katonai parancsnokság és e vezetőséggel való tárgyalásban új vezetőséget kapott Szabolcsbáka község is, akik hivatalukat 1944. november 28. napján el is foglalták s a községet a rend kibontakozásához és helyre ál ásához vezették.

Az egyházközség értékei, anyakönyvei s ingóságai szerencsésen megmentettek, de

– 430 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

az iskola naplói, anyakönyvei, szertára, könyvtára még a németek alatt elpusztultak, az iskolai padok, táblák feltüzeltettek.

Szabolcsbákán, 1945. január 9.

Ignéczy Sándor

református lelkipásztor

E jelentésben foglaltakat tárgyalta a szabolcsbákai református egyházközség presbitériuma s azokat nemcsak helyeslőleg tudomásul vette, hanem a falu vezetésért a lelkipásztornak és Károlyi Antal menekült igazgató úrnak teljes elismerést és hálás köszönetet is szavazott.

Szabolcsbáka, 1944. január 9.

Ifgnéczy Sándor

református lelkipásztor

Takács Gábor

gondnok

Szabolcsveresmart

A szabolcsveresmarti presbitérium levélben azon eseményekből, amelyek gyülekezetünkben a fenti idő alatt történtek, vázlatosan az alábbiakban számolok el.

A község ágyúzása október 31.-én Döge felől a késő délutáni órákban kezdődött. Ennek az ágyúzásnak gyülekezetünkből 3 halálos áldozata lett. Megjegyzem itt, hogy ennek az ágyútűznek semmi értelme nem volt, mivel a községben sem magyar, sem német katonák már nem voltak. A halálos áldozatok a következők: Balogh Ida, Balogh Sándor és Csire Mária 22 éves lánya. Barta Imre, Barta Imre és Bacskó Anna 16 éves fia. Barta Tibor, Barta Sándor és Karancsi Borbála 9 éves fia. Mivel a nagy zavarban a lelkészt nem találták a lelkészi lakáson, az összeroncsolt holttesteket másnap pár ember élete veszélyeztetésével ágyútűzben temette el a közeli temetőben. A 4.-ik halálos áldozata a háborúnak a község külterületén fekvő Pusztarozsályon lett november 2 -án. […] A 4 halottról, özv. Gáspár Mihálynéról a december 10.-én tartott istentisztelet alkalmával emlékeztem meg s imádkoztam Istenhez hozzátartozóik megvigasztalásáért.

Az egyházat ért veszteségek között legnagyobb az, hogy a templom tornyát igen sok ágyúlövedék érte, bádogtetejét átlyukadta s nem lehetetlen, hogy a tetőszerkezetet is any-nyira megrongálta, hogy egy nagyobb vihar könnyen ledöntheti. Különösen nagy ágyútűz alatt állott november 22.-én.

– 431 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Az anyakönyveket és szentedényeket az ágyútűznek nagyon kitett lelkészi lakásról már korábban elvittem s november 12.-én Gy. Nagy István presbiternek adtam át megőr-zés végett, aki kötelességének hűségesen megfelelt úgy, hogy ezekben nem érte veszteség egyházunkat. Az úrasztali terítők, kancsók s egyéb edények, bár ezek a templomban maradtak, mind megvannak s csak az olcsóbb a kevésbé díszes úrasztali terítők közül hiányzik 1-2 darab. Ezeket kapcának vitte el a rabló. Éppen így hiánytalanul megőrizte az egyház pénztárában lévő pénzt a helyettes gondnok: Vass Sándor.

Veszteség érte egyházunkat azáltal, hogy a lelkészi irodában levő pénzszekrényt a rablók erősen megrongálták. Az erősen megsérült pénzszekrényt felújítani eddig nem tudtuk.

Ugyanakkor feltörték az egyház perselyét amelyben nem volt nagyobb összeg. Szétdúlták a levéltár egy részét. Különösen szétszórták a számadási nyugtákat, s ha a fontosabb iratokból csak igen kevés, vagy talán semmi sem fog hiányozni az csak annak tulajdonítható, hogy a lelkész a legfontosabb iratokat idejében elvitte a lelkészi lakásról. Több évfolyam hiányzik a Debreceni Protestáns Lap összegyűjtött példányaiból.

Megemlítem még azt is, hogy a lelkészi lakás homlokzatát is érte egy ágyúlövedék, átlyukasztotta azt, beesett az irodába, de szerencsére nem robbant fel s hogy a rablók a tanító lakás ajtajait feltörvén, az összes kályhacsöveket elvitték. Csak a tűzhelyet sikerült csövestől együtt megmenteni s az iskola fáját pár mázsa veszteséggel. Itt Szabó Bertalan egyháztag tett hasznos szolgálatot az egyháznak.

Az egyházi tisztviselők közül első sorban a lelkészt érte veszteségről számolok be.

A veszteségek legfőbb oka az volt, hogy mivel a templom tornya katonai megfigyelő hely volt, a templom közelében fekvő lelkészi lakás erős ágyútűznek volt kitéve s életveszély nélkül nem lehetett benn maradni. Legnagyobb veszteség érte fehérneműekben és ruhá-

ban. Csak 2 darab kabát, 1 darab jó, 2 darab viseltes nagykabát, 1 nadrág, 1 ing és lábravaló 2 darab s 2 pár cipő maradt. Hogy fehérruhát válthasson Kertész Sámuel presbiter s Papp Kálmán tiszakanyári lelkész jött szeretettel segítségére. Kevés veszteség érte bútorban, ágyneműkében (pár lepedő), konyhai edényekben s tűzifában. Nagyobb veszteség érte csöves tengeriben (20-30 mázsa) és sertésállományában (2 darab hízó sertés) 6 darab kacsa, 50

darab baromfi, 35 család méh ez pénzben 1200 Pengő. Elvesztek a lelkészi oklevelek egy kibocsátványon s a lelkészszentelési okmányon kívül. Nem nagyértékű, de kellemetlen veszteségek a zsebkés, borotvák, hajnyírógépek stb. elrablása. Hogy a szenvedésekről is legyen megemlékezés, első éjszaka, mikor a rablók megvendégelése alkalmával a paróchián levő 5-6 liter bor elfogyott, a lelkészt meg akarták korbácsolni s az utolsó csapat, mint

„burzsuly” -t át akarta lőni.

Feltörték a hadbavonult kántortanító lakását és ott azáltal tettek nagy kárt, hogy a különböző értékes magvakat összekavarták.

Hogy a gyülekezet tagjai mit vesztettek anyagiakban, az szinte kiszámíthatatlan s hogy mennyit szenvedtek, arra nézve szolgáljon például az a borzalmas esemény, amely az első

éjszaka az egyik más val ású szabolcsveresmarti lakossal történt. Az illetőt, […] Beregszászról menekült görög katholikus igazgató tanító) kényszerítették, hogy hagyják el a családi hajlékot s átkísérték őket egy másik ház udvarára, hogy annál szabadabban végezhessék aljas munkájukat. […]Gyülekezetünk tagjai úgy védekeztek az erőszak ellen, hogy

– 432 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

asszonyaikat, leányaikat pincékbe, bunkerekbe rejtették el, vagy pedig több család gyűlt össze egy-egy pincében hálásra. A sok ember látása a legtöbb esetben tartózkodóbbá tette a minden emberies érzésből kivetkőzött bestiát. Igen sok lakás éjszakára üresen maradt, nyitva maradtak az ajtók, és ha bezárták, betörték s még nagyobb lett a kár, a rabló szabadon rabolhatott s dühében a konyhai edényeket, tányérokat törte szét s az esetleg ott maradt ruhát és ágyneműt rabolta el. A legutolsó közkatona is kedvére rabolhatott mindent.

Tolmács úgy szólván nem volt s azok, akik az előbbi világháborúban hadifoglyok voltak Oroszországban, pár szó ismeretéig terjedő tudásukkal nem tudták magukat tökéletesen megérteni s a parancsokat tolmácsolni. Megtörtént, hogy az egyik úgynevezett „Kapitány”

figyelmeztetett garázdálkodó katonát s a figyelmeztetés eredménye az lett, hogy a rabló katona azzal vágta ki magát, hogy te nem az én kapitányom vagy, neked ehhez semmi közöd.

Még tudok pár olyan esetet, amikor a tiszt a rablást és erőszakot megakadályozta. A ló, a szekér, a sertés, az aprójószág, a csizma, a nagykabát, a sapka stb. minden akadály nélkül került a rabló orosz katonák birtokába.

Még a dunnákat is elszedték sok szegény családtól s kivitték a főgondnokunk, Vígh Bertalan tanyájára, hogy a lövészárokban a katonák azzal takarózzanak. Ezek románok voltak. Meg is jegyzeték, hogy melyik dunna kié s meg is óvták, hogy sértetlenül visszaad-ják tulajdonosaiknak s mikor a visszaadásra került sor, alig pár darab volt meg közülök.

Az oroszok október 31.-től november 26.-ig voltak községünkben, illetve ennyi ideig volt a község hadszíntér. November 26.-án vonultak ki a községből, átkelve a megáradt Tiszán. November 28.-án, csaknem egy hónapi némaság után megszólaltak harangjaink (ezeket nem rongálták meg az ágyúlövedékek), s a templomban hálaadó istentiszteletet tartottunk. Dacára sok félelemnek, rettegésnek, szenvedésnek, anyagi kárnak, vagyon-rablásnak, még mindig volt okunk a hálaadásra. Az ágyútűz csak pár házat rongált meg kisebb mértékben. A Tisza másik oldalán harcoló magyar csapatok parancsnoka, a Szabolcsveresmartról származó katonák kérelmére is, meg talán magyar szíve indításából is, megkímélte a nagyobb rombolástól községünket.

Szenvedésben a november 26.-i kivonulás óta is volt részünk. December 2.-án 30 tehenes szekeret hajtottak el, hogy ezek a Bodrogon építendő katonai hídhoz szállítsák a faanyagot. 60-70 km utat kellett ezeknek megtenni, a köves út feltörte az ál atok patáját s az orosz katonák kisebzett lábú ál atokat teherbíró képességükön felül terhelték s amikor a szegény ál at nem bírta a terhet, puskatussal ütötték, pár darabot agyon is vertek s a puskatustól származó ütlegből jutott nem egy ál at gazdájának is. A túlterhelt szekérről ahelyett, hogy kíméletesen engedték volna leemelni a terhet, egyszerűen feldöntötték s a következmény a szekér összetörése lett. Az egyik gazda összetört szekerét, a másik beteg jószágát nem tudta hazahozni.

Községünkben a főgondnokunk, Vígh Bertalan 750 katasztrális hold birtoka teljesen igavonó és szekér nélkül maradt. Igen sok gazdától minden kárpótlás nélkül elvették a lovat, szekeret, hámot, vagy pedig adtak helyette selejtes minőségűeket. Az őszi búzavetés határunkban úgyszólván elmaradt, népünknek a kezén megfogyatkozott az igavonó ál-lat, a gazdasági felszerelés, és nem lehetetlen, hogy tavaszra még jobban megfogyatkozik s akkor határunk jó része vetetlen marad. Ehhez már csak egy gyenge termésű év kel ,

– 433 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

s jön a legnagyobb csapás: az éhínség. Bízunk a jó Istenben, hogy ezt elfordítja tőlünk.

Az ő kegyelme mindenre elégséges.

Szabolcsveresmart, 1945. január 9.

Sarkadi Nagy Antal

református lelkész

Székely

Jelentem, hogy a székelyi református egyházat 1944. szeptember 1. óta a következő károk érték:

Emberéletben egy személy, idős Lipták Dénes.

Épületkárok: A templom és torony tetőzete a harcok folyamán sok helyen megrongá-

lódott. A lelkészi lakás tetőzetét aknatalálat érte, s ennek következtében a falazat is megrongálódott. Az iskolaépület tetőzete tüzérségi találatot kapott, s a tetőzeten sok cserép összetört és a robbanás egy gerendát is kiszakított. az iskolaépület elé becsapódott akna iskolának minden ablakát bezúzta, az ablakok farészeit összehasogatta, és a falról a vakolatot letépte.

Az egyházi irattárat feldúlták, kihányták, csak a régi anyakönyveket lehetett megmenteni. Az iskolai anyakönyvek egyrészét szintén megsemmisítették.

Az iskolából három darab térképet, földgömböt, sok szemléltető és kísérleti eszközt megsemmisítettek.

Klenódiumokban csupán annyi kár esett, hogy a keresztelő edény talpa elveszett.

A templom persely feltörték és kirabolták.

Hódy Gusztáv lelkipásztor az első bevonulás alkalmával hivatali helyén maradt,

azonban mikor irodájának és lakásának rosszakaratból eredő pusztulását látta, hogy azt a község lakossága teszi, lakásának felgyújtását is megkísérelték, annyira elkeserítette, hogy hivatali helyéről ismeretlen helyre eltávozott. Vele távozott felesége Hódy Gusztávné taní-

tónő is.

A gyülekezet tagjai a hadiesemények alatt földalatti óvóhelyeken tartózkodtak.

Székely, 1945. január hó 28.

Kajor Menyhért

tanító egyházi jegyző

Elnöklő segédlelkész ismerteti a Főtiszteletű Püspök Úr 4300/1944. és 25/1945. számú körlevelet, melynek nyomán a presbitériumot, mind lelki, mind anyagi tekintetben fokozott őrál ásra és hűségre hívja fel.

– 434 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Tárgyaltatott fenti körlevél értelmében azoknak a károknak a megál apítása, amelyek az egyházat 1944. szeptember 1. óta érték.

Presbitérium sajnálattal ál apítja meg, hogy az egyház sok kárt szenvedett ugyan, mégis Isten kegyelméből és az Ő segítségével átvészelte a nehéz időket.

Károk keletkeztek:

Emberáldozatban egy személy, idős Lipták Dénes.

Épületkárok: A templom és torony tetőzete a harcok folyamán sok helyen megrongá-

lódott. A lelkészi lakás tetőzetét aknatalálat beszakította, s ennek következtében a falazat is megrongálódott. Az iskolaépület tetőzete tüzérségi találatot kapott, s a tetőzeten sok cserép összetört és a robbanás egy gerendát is kiszakított. Az iskolaépület elé becsapódott akna az iskolának minden ablakát bezúzta, az ablakok farészeit összehasogatta, és a falról a vakolatot letépte.

Az egyházi irattárat teljesen feldúlták és kihányták a régi anyakönyvek kivételével, melyeket meg lehetett megmenteni. A templom perselyt feltörték és kirabolták.

Az iskolai felszerelésből megsemmisítettek három darab térképet, egy földgömböt, sok szemléltető és kísérleti eszközt, az iskolai anyakönyveket kihányták és egyrészét megsemmisítették.

Klenódiumokban csupán annyi kár keletkezett, hogy a keresztelő edény talpa hiányzik.

A lelkészi lakást teljesen feldúlták és kiürítették, nem maradt meg az összetört zongorán kívül semmi más.

Tárgyaltatott az 1945. évi választók névjegyzékének megál apítása.

Presbitérium tekintettel arra, hogy az adósok pontos névsorát, az adókönyvek elvesztése miatt, megál apítani nem tudja, egyhangúan úgy határoz, hogy az 1945. évre az 1944.

évi választói névjegyzék marad érvényben.

Szőke Bertalan gondnok indítványozza, hogy a község határában szétszórtan és felü-

letesen eltemetett hősi halottakat gyűjtsék össze és az egyház temetőjében illendőképen helyezzék el.

Presbitérium az ügyet magáévá teszi és az azokban való eljárásra gondnokot, aki

egyszemélyben törvénybíró is, megbízza.

Több tárgy nincs, elnök a gyűlést berekeszti.

Székely

Kajor Menyhért

tanító egyházi jegyző

– 435 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Tiszabezdéd

Tiszabezdéd község a felső Tisza kanyarulatában fekszik, Záhonyhoz 4 km.-re, Csaphoz 7 km.-re, a Tiszához 1 és fél km.-re. Így kivette a részét azon harcok idején, amelyeket az orosz haderő folytatott 1944. november hónapban a tiszai átkelésért „Csap körüli” -nek nevezett harcok idején.

A községet 1944. október 31.-én 10 órakor szál ták meg orosz lovasok, illetve román gyalogosok. Éppen akkor, amikor a hívek készültek az istenházába a reformáció ünnepe alkalmával az úrvacsorához járulni. Ez nem volt megtartható. A megszál ás előtt közsé-

günk nem szenvedett nagyobb mértékben, mert a Vásárosnamény felől előnyomuló oroszok, minden komolyabb ellentál ás nélkül nyomult be községünkben. Előtte ugyan felál-lították védelemre a községben egyik magyar hegyi tüzérdandárt, Csap védelmére, de nem került sor reá, mert a közben Beregszász felöl Csap ellen előre tört ellenséges erők arra kényszerítették a magyar tüzérséget, hogy itten kiépített ál ásaikat harc nélkül elhagyják, mert Csap elfoglalása után nem lett volna visszavonulási útjuk.

Ellenben annál bőségesebben szenvedett a község a tiszai átkelésért november hóban folytatott közel négy hetes harcok idején. A visszavonult német-magyar tüzérség tartotta négy hétig tűz alatt községünket, mert nagyszámú orosz haderő vett itten szál ást és innen mentek ki a Tiszához naponként a harcra. Főként gránát és aknaharc folyt községünkben, amely számtalan házat megrongált, legjobban egyházi épületeinket, mert a toronyban elhelyezett orosz megfigyelőket akarták kilőni. A lakosság földárkokban és pincékben keresett védelmet és sikerült is. Isten csodálatos kegyelme által csak egy ember vesztette életét rejtett aknarobbanás által, a megszál áskor megöltek egy férfit és egy erőszakoskodó orosz katona ölt meg egy két hetes gyermeket az anyja öléből, aki erősen ellenál t. Több halottja nem lett a polgári lakosságnak.

Községünk lakosságának épületeiben igen csekély kár keletkezett. Lényeges és tetemes kárt a református egyház szenvedett csak, mert minden épületünk közvetlen szomszédos a toronnyal és azt akarták lelőni. De a torony maga egyetlen lövést nem kapott, ellenben a szomszédos egyházi épületek több mint 600.000 Pengős kárt szenvedtek.

Tiszabezdéd, 1945. május 3.

László Albert

református lelkész

1944. november havában az orosz-német háború kapcsán a tiszabezdédi református egyházat súlyos károk érték, a felső Tisza kanyarulatában folyó harcok idején.

November 2.-án, 17.-én és 21.-én igen erős tüzérségi és légi harc folyt községünkben és felette, aminek kapcsán templomházunkat két teletalálat érte. Díszes mennyezetét teljesen összerongálta, még a padok is sok sérülést szenvedtek. De a fő kár az, hogy a horgany

– 436 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

bádog tető és födém szerkezet számtalan lyukkal megrongálódott, úgy hogy tetőnk számtalan helyen csorog, ázik a tető és mennyezet, valamint a belső berendezés is. Kijavítani nem lehet, le kellene venni az egész horganybádog födéket és átfedetni teljesen. Erre pedig sem anyag, sem pénz. Mai árak mellett circa 200.000 pengőbe kerülne kijavítása, ami viszont 1000 gramm aranynak felel meg.

Még súlyosabban rongálódott meg régi iskolánk és az azzal egybeépült II. számú

tanitói lakásunk. Három teletalálat érte olyan, hogy tető, födém, mennyezet, falak tönkrementek úgy a tanteremben, mint a lakásban. Ez idő szerint teljesen hasznavehetetlen.

Födém, horganybádog lemez még átfedés után sem használható fel, annyira rostára van lyukgalva. Mennyezet és fedélszerkezet is részben újítandó. Ma circa 280.000 pengőbe ke-rülne kijavítása, ami 1400 gramm aranynak felel meg.

Két tele találatot kapott új iskolánk tanítói lakása és színpada. Súlyos károkat okozott mennyezetben és falakban. De a tető könnyen kijavítható volt, mert cserép. A tanítói la-kást, mennyezetét, falát és az épület tetőzetét kijavíttattuk. De a színpad feletti rész, falak és ablakok hiányoznak. Ma ennek kijavítása circa 26.000 pengőbe kerül, 130 gramm arany.

Lelkészlak és iroda magtár felett két akna robbant, ami a külső falakban és főként a horgonybádog födémben okozott kárt. Kijavítása ma circa 90.000 pengőbe kerülne, ami 451 gramm arany.

Ezen épület károkon kívül 3 helyen rongálódott meg súlyosabban vasbeton drótkerí-

tésünk találatok következtében, aminek kijavítása 16.000 pengőbe, azaz 80 gramm arany-ba kerülne.

Végül a lelkészi irodából semmisítettek meg 3 darab paróchiális könyvtári kötetet, egy legújabb jegyzőkönyvi könyvet, s a régi iratokat majdnem mind.

Épületekben esett összes kára tiszabezdédi református egyháznak: 602.000 pengő,

azaz hatszázkettőezer pengő, ami mai árfolyam mellett 3010 azaz háromezertíz gramm aranynak felel meg.

Tiszabezdéd, 1945. május 3.

László Albert

református lelkész

Daku Miklós

gondnok

November hónapban a felső Tisza kanyarulatában folyó harcok alkalmával egyházun-

kat súlyos károk érték. November 2.-án a Tisza túlsó oldaláról német és magyar tüzérség ágyútűz alá vette községünket. Ezen alkalommal régi iskolát 2 teletalálat érte. Tanterem és tanítói lakás egyik szobája erősen megrongálódott. Új iskola színpada szintén belövést kapott. Itt a kár kisebb méretű. Új iskola kerítései 2 becsapódástól kisebb hibát szenvedtek.

November 17.-én még nagyobb támadást kaptunk. Új iskola tanítói lakása teletalálatot kapott, úgy hogy lakás teljesen használhatatlanná vált. Ablakok betörtek, közfalak beom-

– 437 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

lottak, a cseréptető megrongálódott. Templom fölött srapnell robbant. Szilánkok bádog tetőzetét belyuggatták. Templom mennyezetében kevés kár.

November 21.-én érte községünket a 3. támadás. A templomház tetejét gránát találat érte. Tetőt átlyukasztotta. Szilánkok tetőzetben kisebb károkat okoztak. Mennyezet több helyen megrongálódott. Régi iskola tanítói lakásának másik szobája is találatot kapott.

Tető és szoba mennyezete beomlott. Ezen iskola és tanítói lakás használhatatlan.

Az új iskolát ért hibákat kijavíttattuk. Az egyházat ért összes kár circa 8000 pengő.

Ennek fedezésére egyház kasszájában egy fillér sincs.

A lelkészi lakás padlásán felhalmozott termények nagy részét a vörös hadsereg elszál-lította.

Tiszabezdéd

Tiszakanyár

Az 1944. év nyomorúságai úgy jöttek, mint egy nyári orkán ijesztő jelei tavasztól egészen őszig: március 19.-től október 15.-ig amikor már semmi kétségünk sem volt afelől, hogy a helyzet végzetessé vált. Meggyőzött bennünket efelől a posta teljes elmaradása szeptember hóban a vészesen közeledő ágyúdörgés a gazdasági élet teljes leál ása, a menekülők nö-

vekvő áradata. Október 5-20. között ember embert ért szekér szekerét. Mindenki Dombrádnál akart átkelni. Ide pedig az egyik út Tiszakanyáron keresztül vezetett. Az embereket már nem fogta a munka. A község ál andóan dübörgött.

Elmaradt a lelkészértekezlet, egyházmegyei közgyűlés. Csak a bizonytalanság nőtt.

Sokan tanácstalankodtak, hogy hogyan helyezzék biztonságba az egyház értékeit. Október 18. után kevesebb lett a polgári menekült. A katonaság vonult felváltva magyar és német.

Az utóbbi, éjszakára rendszerint itt maradt a községben. Megindult a szabad gazdálkodás azzal, hogy úgy is minden prédává jut. Repülőgépek ál andóan eregették a bombákat itt is-ott is néha elég közel. Október 21-re állítólag felrobbantották a dombrádi pontonhidat.

Orosz és román sereg Pátroha, Gégény felől megközelítette Dombrádot oda bementek.

Községünkben német páncélos alakulat rekedt 4 „tigrissel”. Éjszakára mint már más fél hónapja óvóhelyre húzódtunk, olykor a pincébe. A vasárnap délelőtti istentiszteletet megtartottuk, mint eddig. Ekkor már az iskolában. Alig múlt el a dél a páncélosok néhány lö-

vés leadása után a községbe húzódtak, a „tigrisek” a templom iskola, lelkészlak előtt vettek fel ál ást azzal, hogy azonnal tüzet nyitnak Kisvárda felé. Rémült emberek kiabálására, hogy meneküljön mindenki a határba, mi is feleségem, 3 kicsi gyermek (7, 5, 2) 77 éves anyám, öcsém, leánycselédünk, egy kevés holmit felpakodva, kirohantunk a községtől 2, 2

és fél km-re lévő „Szárhegy” fás szakadékaiba, hol őket némi biztonságban tudva (fedezékben) 80-100 főnyi emberrel, köztük Kovács Ferenc igazgató tanító és családja, visszatértem a községbe és az éjszakát benntöltöttem. Az volt a hír, hogy jön a megszálló csapat, s fogadnunk kel . Az emberek kértek, hogy legyek ott. Az éjszaka ágyútűzben telt el. Reggel-

– 438 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

re a páncélosok Dombrád felé húzódtak el. Mi várakozunk. Utánam küldtek, hogy itt a megszálló csapat páncélosokkal. Kisült, hogy német páncélosok voltak. Ekkor kimentem a családért. Amíg a „Szárhegyen” tanácskoztunk, hogy hol lenne biztonságosabb, a páncé-

losok oda ontottak tüzet. Az ottlévők visítva-jajgatva bújtak össze. Egy gránát 10-14 lépés-re vágott le, a gépfegyverek a fák ágait nyírták. Amint azonban kicsit szűnt a tűz, összekap-kodtuk a holmit és a dombok-fák védelme alatt, az ágyútűz ellenére rohantunk hazafelé: feleségem mezítláb nagybatyuval a hátán, öcsém, cselédleány 2-2 nehéz csomaggal, magam két nagy kabáttal, karomon a kis leányával, 2 kis fiú egy-egy kis csomaggal.

A község végén levő temetőnél csaknem összeestünk. A velünk ott tanyázott, szekérrel levő uradalmi cselédekben nem volt annyi készség, hogy feleségem csomagját felvegyék.

„Van ott már elég ez volt a felelet.” Délután 2 órára értünk be. Ekkor további német páncé-

losok jöttek a faluba. Az éjszakát a pincébe töltöttük. Reggelre a páncélosok elvonultak Dombrád felé át a Tiszán. Az ott levő orosz-román kötelék elvonult Pátroha irányába.

Hozzánk magyar kötelék érkezett s mentek is tovább. Ekkor hallottunk a Dombrádon tör-téntekről és a megtorlásról. Ezután újra egymást válogatták a német és magyar csapatok.

Október 27.-én egy ember aknára lépett és meghalt. Római katholikus val ású volt.

Mi temettük el. Október 30.-án magyar kötelék érkezett, parancsnokság hozzám szál t.

Újkenézből jöttek jelezték, hogy 2 napig lesznek, azután a megszálló csapat jön. Így lett.

November 1.-re bejött a román megszálló csapat. Gondnokunk édesanyja meghalt, de eltemetésére az ágyútűz, koporsóhiány miatt gondolni sem lehetett. Kértük a parancsnoksá-

got, engedjék meg a harangozást. Nem „javasolták” . Azt fejtegették, hogy esetleg odalőnek.

Sajnos a tornyot anélkül is találat érte. Teteje lement, oldala kilyukadt. A kár jelenlegi becslés szerint 20-25 ezer pengő. Javaink pusztulása megindult. Milyen jó, hogy az egyház értékeit október 16. táján elástuk, gondoltuk legalább nem lesz tűz martaléka. Mindig pincében aludtunk. November 2.-án éjjel 12 órakor egy civil és egy géppisztolyos katona jött be, ahol 20-an húzódtunk meg. Hordót kerestek. Azt mondták, hogy még akkor éjjel át akartak menni. November 3.-án kidobolták, hogy november 4.-én este 6 órára a községet főbelövetés terhe mellett mindenki hagyja el. Ez a nap volt életünk legsötétebb napja. Fo-gatunk nem volt, sem nekem, sem a tanítói karnak. Valóban rá voltunk utalva az emberek jóindulatára. Többen ígérték jóakaratukat, hogy egy-egy csomagot visznek. Siralmas nap volt a november 4.-e. A hosszas esőzés miatt nagy volt a sár. Az utca síró emberekkel, asz-szonyokkal volt tele. Hol az egyik, hol a másik csoportot vigasztaltam. Ne féljenek, együtt menetelünk. Nyírtassra voltunk irányítva. Hal ani sem akartak arról, hogy másfelé menjünk. Délelőtt 11 óra tájban indult a község zöme. Családom (3 kis gyermek, édesanyám) gyenge tagjai Háda Sándor akkori főbíró ekkorra elkészített szekerén, magam, feleségem, öcsém, tantestület tagjai gyalog meneteltünk az ökör szekér mellett, amit a kanyári legelő

szélen vagy 100 méteren erőnk megfeszítésével toltunk. Így a többiek is. Ez alatt szólt az ágyú és a gépfegyver. A gyülekezet tagjai szenvedtek a kóbor katonáktól is. Volt, kinek lo-vát kifogták és elvitték, másoknak csomagját vagy ruháját dézsmálták meg, azt a keveset is, amit magával vitt a 3-4 napra. Mert arról volt szó, hogy csak 3-4 napra kell elmenni. Vo-nultunk nehéz gonddal. Mi lesz Tasson? Ott is katonaságot sejtettünk. Oda érünk-e esetleg? Egy párszor elakadtunk, de Isten megsegített: felvergődtünk a pátrohai köves útra. Itt

– 439 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

már nem kellett tolni a szekeret, de viszont az út féloldalán mehettünk csak a nagy forgalom miatt. A mellettünk robogó autók ál andóan fröcskölték ránk a sarat. Feldöntött telefon póznák, elpusztult lótetemek pihentek a marasztaló sárban. Délután 2 órára érkeztünk be Pátrohára. A falu tele volt katonasággal, ágyúval. Micsoda menet lehettünk? Feleségem cipője össze-vissza szakadva, csak a talpa alatt volt valami. Mindnyájan sárosan, piszko-san. Ahogy mentünk a község utcáján, emberek felismertek, utánunk kiabáltak, némelyek könnyeztek, asszonyok jajszóra fakadtak. Olykor magam sem tudva visszafolytani köny-nyeimet, csak simogattam a közelembe jutott pátrohaiakat. A falu közepe táján kérdeztem:

„Itthol van-e a tiszteletes úr?” „Nem, uram” volt a felelet, innen mindenki elment csak a rongyosa maradt! Torkunkat marta, fojtogatta valami, de ha az ekhós szekérre néztünk, gyermekeink mosolygó arcára, lelkünkben az Isten, Krisztusban megjelent szeretetének bizonysága új erőt adott. Estébe hajlott az idő, hogy beértünk Tassra. Megkerestük a lelkipásztort, Kovács Miklóst. Mi ő hozzá, Kovács Ferenc igazgató tanító Kolonnay László ta-nítóhoz szál t. A gyülekezet, a község zöme ide is oda is elvonultak ideiglenesen, a katonáktól, 500 erdélyi menekülttől amúgy is túlzsúfolt községbe. Kovács Miklós lelkipásztor, volt gimnáziumi tanulótársam megértéssel fogadott. Ők 9-en voltak apósával, anyósával, sőt 10-en egy tolmáccsal, s mi 8-an mentünk hozzájuk. Belátta más valakihez nem mehettünk egy ismeretlen községben. Nála román tisztek állomásoztak az ebédlőben, a vendég-hálóban, a konyhában, istállóban, udvaron katonák. Másnapra egyik román kapitánnyal beszéltem németül és kértem ne nehezteljenek meg, ha mint menekült lelkipásztor magamat családommal meghúzom a más bejáratú irodában, amit különben sem foglaltak le.

Igen udvariasan felelt. Arra kért, imádkozzunk, hadd menjen el a háború mielőbb, hogy hazamehessenek. Kolonnay tanítónál 23-an szorongtak, ezenfelül tisztek, úgy hogy az ablakon jártak ki s be. Pár nap alatt a gyülekezet tagjai is elhelyezkedtek: hol magánházaknál, üres zsidólakásban, hol üres iskola épületben. Biztonságosabbnak az látszott, hogy sokan legyenek. Így egyik iskolában 53-an szorongtak. Ennivalót igen fűteni valót nem vittünk magunkkal, úgy hogy mi is csak lefekvésre kaptunk 8-10 darab aprított fát, ami arra volt jó, hogy a dideregve-sírva lefekvő kis gyermek háló ruháját megmelegítsük. Nappal tüzelő

hiánya miatt, Kovács kollegám családjával kényszerültünk együtt lenni, olykor 18-an egy szobában. Aludni az iroda szolgált, hol feleségem 2 kisgyermekkel ágyon, én, öcsém, anyánk és kisfiúnk padlón aludunk, akkor is, amikor már tisztek, sem legénység nem jött szál ásra. Kovács kollegám jónak látta az el nem foglalt díványt, ágyat megvetve készen tartani. E nyomorúságos ál apotban a nyirtassiak nagy részéről eltekintve, megható kivé-

telektől, semmi megértéssel nem találkoztunk. A község otthonmaradt jegyzője, bírója ahelyett, hogy megoldást találtak volna a menekültek részére minimális fűteni-tüzelni való tekintetében, ál andóan azt hányták szememre és a kanyári főbíró szemére, hogy a kanyáriak lopják a fát, sőt egy napon Kovács kollegám is szemrehányóan panaszolta, hogy a templom kertből éppen vágják a fát, amire haraggal eltelve magam mentem megnézni ki az, velem jött Kovács Miklós kollegám is, és kisült, hogy senki sem volt ott, még csak vágás nyomát sem láttuk. Velünk sokféle ember volt, akiért mi felelősséget nem vál alhattunk, viszont senki sem akarta belátni, hogy mi nem jókedvünkből mentünk oda. November 12.-én délelőtt én végeztem az istentiszteletet, délután Kovács kollegám. November 19.-én

– 440 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

történt a nagyobb orosz kötelék bevonulása, ami miatt az istentisztelet elmaradt, de már november 26.-án újra volt, amikor is délelőtt újra én végeztem. Az istentiszteleteken kevés tassi, inkább csak a kanyáriak voltak. Ez idő alatt halottunk is volt 2. Sok volt, hűlés miatt, a beteg. Sokan jöttek hozzám orvosságért. Nagy hasznát vettük a megmentett

homeapataszereknek. Orvosságért még tassiak is jöttek. Nem hiányoztak a ragaszkodás megható jelei sem. Sokan hoztak húst, tejet, almát stb. November 29.-én végre jött a hír: mehetünk haza. November 30.-án haza indultunk, ugyancsak nagy sárban, most már

Dombrád felé, ami 26 km volt Tiszakanyárig. Ekkor húzódtak haza azok is, akik Pátrohán, vagy Rétközberencsen esetleg Kékcsén rekedtek meg, míg kb. 40 családot előbb haza engedtek a tisztviselők kivételével. Amikor haza jöttünk a falu végén még volt román katonaság, de készülődtek. Ahogy a karaván tagjai leál tak, haza értek, nagy volt a sírás, öröm és bánat vegyesen. Öröm, hogy a házak épen maradtak, bánat, hogy azonkívül minden oda van. Így voltunk magunk is. Annyi tányérunk sem maradt, hogy mind a nyolcan egyszerre ehessünk, annyi fazék sem, hogy abban jólakásra lehessen főzni. A veszteség külön lajstromra kívánkozik. December 3.-án könnyek között tartottuk meg az istentiszteletet a megrongált templomban. Hazajövén további próbák jöttek: több mint 2 hétig ál andó, tö-

meges közmunka a Tiszánál és kóborló katonák zaklatása, amiben jegy gyűrűm elvételéig nekem is részem volt. December 16.-án 5, majd pár napra még egy halálos áldozata lett a lerakott aknáknak. Az öt halottat december 17.-én temettük. Szomorú karácsonyunk volt 1944-ben. Mi egyházi emberek nem mentünk el: együtt szenvedtünk a néppel magunk és népünk bűnének igazságos büntetését. Hisszük, Istenünk vigasztalása nem késik. (Ézs. 40:1)

Papp Kálmán Jenő

református lelkipásztor

Háda Ernő

gondnok

Alulírott, mint a gyülekezet lelkipásztora, mély tisztelettel jelentem, hogy gyülekezetünk-ből, mint menekült, helyét a hadi események alatt senki el nem hagyta. Október hó elején tényleges katonai szolgálatának megkezdésére bevonult Veres Sándor III. számú ál áson működő tanító. Helyének kisegítő tanerővel leendő betöltése ügyében a már megakadt postaforgalom miatt már lépéseket nem tehettünk. A tanítás október 21.-ig folyt jelentéktelenebb megszakításokkal az I-II. osztályokban 3 tanerő működése mellett. Egyházunk 4

tanerős 3 tantermes iskolát tart fenn: 2 férfi 2 nő tanít rendes körülmények között.

Október hó végén a község hadműveleti területté, harctérré változott. November 1.-én megjelentek a megszálló csapatok. November 4.-én katonailag kiürítették a községet és el kellett hagynunk azt. Nyírtassra kellett mennünk. Csak november 30.-án kerültünk haza.

Ezalatt az egyik tantermet istállónak használták. Padló kilyuggalták, oda csöveket verte be. Mikor hazajöttünk Kovács Ferenc igazgató tanító Debrecenből kibombázott öccse, az iskolaszolga és én magam is hánytuk a trágyát a tanteremből. Itt tanításról szó sem lehetett egyrészről a trágyaszag, majd a padok hasznavehetetlenségig való összetörése és a kályha

– 441 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

elhurcolása miatt. Padokat egy másik tanteremben is összetörték. Két tanteremben mégis összetákoltattuk a padokat, de itt meg kályhacsövek vesztek el, amiket nem lehetett pótolni. Tanítást mégis megkezdtük december 18.-án: fűtetlen tanteremben.

Ezidő szerint tanítónk Kovács Ferenc igazgató kántortanító, Baloghné Kovács Ibolya, Mónyiné Csil ag Angéla I-VI. osztályok tanítását 2 tanteremben, egyben váltakozó módszerrel, meg tudjuk oldani. Az istállónak használt tantermet legfeljebb február 1. táján használhatnánk az esetleg megnyitandó VII-VIII. osztály számára. Ide kérnénk esetleg kisegítő tanerőt, jóllehet fizetését az egyházközség említett okok miatt aligha tudná biztosítani.

December 22.-re január 3.-ig szünidőt adtunk.

Kovács Ferenc igazgató tanító nem kapta meg 22 mázsa rozsát, Baloghé Kovács Ibolya a 294 pengő fizetését, ugyanennyit 294+49 pengő = 343 pengőt-t, Mónyiné Csil ag Angéla 294 pengőt az ál amtól.

Egyházi élet megszakítás nélkül folyt szinte. Csak az újbori úrvacsoraosztás maradt el. November 4.-től 30.-ig Nyírtasson megszakításokkal december 1.-től, idehaza megszakítás nélkül.

Jelentésünk tudomásul vételét kérve, vagyunk

Tiszakanyár, 1944. december. 30.

Papp Kálmán Jenő

református lelkipásztor

Háda Ernő

gondnok

Gyülekezeti veszteség:

Termény (búza, árpa, zab) 910 mázsa, liszt 81.6 mázsa, kukorica 1463.5 mázsa, bab 95.5 mázsa, ló 19 db. Tehén 49 db., sertés 147 db. sovány, hízott 160 db., baromfi (tyúk, csirke) 20.000, liba 1.000, kacsa 2.000, házinyúl 200, galamb 100.

Ezeken kívül van a bútorzat, házi felszerelés, ruhanemű, vászonnemű, ágynemű, aminek viszonylagos arányát adja Papp Kálmán Jenő lelkipásztor alant közölt veszteség jegyzéke.

Papp Kálmán Jenő lelkipásztor veszteség jegyzéke:

1 db. tavaszi férfi kabát, 1 öltözet tavaszi férfi ruha, 5 öltözet női ruha, 1 pár női cipő, 8 db. férfi ing, 8 db. férfi alsónadrág, 7 pár férfi rövid harisnya, 1 db. jegyűrű (14 kar.

arany), 1 db. sétabot, 1 db. fényképezőgép, 1 db. ál ványos kistükör, 1 db. 3 oldalas majo-lika betétes metszett üvegű tükör, 10 db. párna, 2 db. paplan, 20 db. lepedő, 6 db. párna-haj, 24 db. törölköző, 6 db. asztalkendő, 2 db. ágyterítő, 3 db. matrac, 20 db. zsebkendő, 2 konyha terítő garnitúra, 14 zsák, 4 db. függöny 150x300 cm, 1 db. sodronyos huzatos összecsukható vaságy, 1 db. Csepel varrógép új, 1 db. szalmazsák, teljes piroszománcos

– 442 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

konyhaedény felszerelés, 1 db. húsdaráló 8-as, 1 db diódaráló, 1 db. kávédaráló, 1 pasz-szírozó gép, 1 konzerváló gép, 1 db. szita, 2 db. lavor (1 nagyméretű), 2 db. mosóteknő, 50 db. nagy porcel án tányér, 27 db. kis porcel án tányér, 1 db. kristály kosár, 3 teás szerviz porcel án, 2 feketekávés porcel án, 5+6 likőrös szerviz, 5 db. 5 literes borosüveg, 1 db. 5

literes vizesüveg, a mosdó kancsó, 3 mosó fazék, 3 db. bútorseprű, 65 üveg paradicsom ¾ l, 10 üveg uborka 3 liter, 6 üveg töklaska 4 liter, 8 üveg zöldbab 3 liter, 5 üveg paprika 4 liter, 2

üveg csalamádé 3 liter, 22 üveg lekvár 1 liter, 15 üveg sóska ¼ liter, 14 üveg málnaszörp ½

liter, 6 személyes evőeszközkészlet (40 db.), 4 zsíros kanna 40 liter, 3 lekváros fazék cserép 10 , 1 db. tengeridaráló, 1 maximlámpa, 1 db. 11-es lámpa, 1 db. 8-as lámpa, 10 db. gobelin kép, 10 kg mosószappan, 10 kg méz, 1 db. ébresztő óra, 1 db. locsoló kanna, 20 m 5 m átmérőjű gumitömlő, 1 db. 5 m-s létra, 2 db. szakajtó kosár, 1 db. mángorló, 2 db. vasaló, 2 db. vesszőszék (nagy), 2 db. vesszőszék (kicsi), 1 db. vesszőkanapé, 15 mázsa szalma, 20 mázsa tengeri (csöves), 30 mázsa vágott aprított akácfa, 1 gumikeres bőrredőnyű mély hintó, 3 db. sertés (160 és 2x100), 2 mázsa árpa, 1 mázsa zab, 36 db. tyúk, 4 db. liba, 1 fehér köpeny, 1 30x40 intartziáskép (Berdany), 1 db. minőségű 1 literes thermosz, 5 tálca, kerti szerszámok, kézi és favágó szerszámok.

Papp Kálmán Jenő

református lelkipásztor

Háda Ernő

gondnok

Tiszamogyorós

Az 1944. december hónapban kelt I. számú püspöki körlevél 5. pontjára a következőkben teszem meg tiszteletteljes jelentésemet.

Istentiszteletet a hadiesemények miatt október 29.-től december 17.-ig nem tarthattunk sem hétköznap sem vasárnap, ezért az újbori úrvacsoraosztás is elmaradt.

Lelkész nem menekült el.

Egyházközségünk iskoláiban a hadiesemények miatt a tanítás október 15.-től december 6.-ig szünetelt. Mindkét tanító helyben maradt, s azóta a tanítás megszakítás nélkül folyik.

Egyházközségünk az 1944. szeptember eleje óta bekövetkezett hadiesemények foly-

tán, hála érte Istenünknek, emberáldozatokban, klenódiumokban kárt nem szenvedett.

Egyéb veszteség és károsodás a következő: az egyik iskolánkat az ellenség heteken keresztül istállónak használta, s így padlózata, falazata, ajtói, ablaki és bútorzata annyira megrongálódott és megsemmisült, hogy abban máig sem lehet tanítani. (alapterülete 66

m2) 1 darab szekrény, melynek magassága 1.75 m, szélessége 1.10 m és 0.50 m., 1db. szekrény, magassága 2.35 m, szélessége 1.28 és 0.50. Az első szekrény négy fiókkal, két ajtóval, a másik pedig 9 fiókkal és két ajtóval volt el átva. 1darab iskolai ajtó, mérete 2 m x 1.15 m.,

– 443 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

4 darab iskolapad; hossza 2.60 m. magassága 0.75 m., 8 darab fogas, 1 darab tábla ál vány-nyal, 1 darab dobogó 3 x 2,50 m. mérettel, 1 db. számológép, 1 db. kályha (vasból) csővel együtt; fizikai felszerelések; mértani testek, 1 db. víztartály, 2 darab veder (bádogból); 4

csatorna ( egynek a mérete 4 m ) 1db. 6 m hosszú templomi csatorna, 18 darab ablaktábla 37 cm x 40 cm-es mérettel, 14 db. ablaktábla 67 x 52 cm mérettel, 6 db. ablakráma 70 x 50

mérettel, 2 darab Horthy kép, 2 darab magyar zászló, 4 darab iskolai címer beüvegezve; 9

db. szemléltetőkép, 4 db. fali olvasótábla 8 darab vezérkönyv; 2 darab új haladási-napló; 1

darab új mulasztási napló, 2 darab új tananyagbeosztás, 10 darab tanítási vázlatfüzet; Magyarország politikai térképe (vászonból ), az őt földrész térképe 1 darab földgömb.

Tanítói könyvtárból hiányzik 50 kötet, az ifjúsági könyvtárból pedig 80 kötet könyv.

Tanítói lakásokban tett károk: 2 db. kályha (vasból) csővel felszerelve; 1 db. takarék-tűzhely, ablak 1.12 x 0.39 mérettel 3 db, 0.57 x 0.38 mérettel 7 db, 0.40 x 0.30 mérettel 4 db, padlás mázolása (fegyver kilövés miatt )

sertésól 1.70 m hosszú 30 cm széles deszkából 30 db, 22 darab 2 m hosszú 30 cm széles deszka 16 db, 2 m hosszú, 30 cm széles deszka.

Istálló 16 szál 6 m hosszú 32 cm széles deszka, 2 darab 6 m hosszú gerenda, 2 darab ajtó 1.80 x 1 m és 1.50 x 0.70 m ; 2 2 m hosszú kerítés.

Mély tiszteletünk nyilvánítása mellett vagyunk a Főtiszteletű Püspök Úr

Tiszamogyorós, 1945. febrár15.

Szoboszlay Sándor

lelkész

Takács András

gondnok

Tiszaszentmárton

A megszál ás és más fontosabb események a tiszaszentmártoni református egyházközségben, 1944. szeptember 1. óta.

A tiszaszentmártoni református egyházban az idők 1944. szeptember elejétől kezdtek megnehezedni. Mivel egy vasúti gócponthoz mindössze pár kilométerre vagyunk, elő-

relátható volt, hogy ki leszünk téve légitámadásnak. Szeptember 15.-én éjjel aztán be is következett egy elég tekintélyes bombázás. Két lakóház, több melléképület teljesen elpusztult, 4 lakóház súlyosan, 7 pedig részben megrongálódott. Emberéletben, Istennek hála, nem volt veszteség, sőt még sérülés sincs, csupán néhány házi ál atban. Azután is kaptunk légi támadást, de a bombák és aknák a határba estek, hol számottevő kárt nem okoztak.

A lakosság nagy lelkierőről tett bizonyságot, amit mutat az, hogy az akkor és azután kö-

vetkező időkben is, a halálozás, vagy a súlyosabb betegségek a normálisnál kisebbek voltak. A szeptember 15.-i bombázáskor, a templomunk és kisebb mértékben az iskolánk

– 444 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

megrongálódott. A templomnak az összes ablakai rámástól-keretestől-üvegestől teljesen elpusztultak. A deszka stukaturban is történt rongálás. Az orgona külsőleg nem látható, de belsőleg kárt szenvedett (lehangolódás, sípládák, sípok eltolódása). A templomház te-tőzetén kupáspalák eltörése, leesése, a torony tetőzetén a bádog részbeni felszakadása. Az iskolán a tetőszerkezeten 2 gerenda megtörése és néhány palának az eltörése, valamint 3

ablak súlyos rongálodása történt. Mindezeket az okozta, hogy a bombák mintegy 100-150

méter távolságban csapódtak le és igen nagy volt a légnyomás. Az iskolatermeket főként a német katonaság és magukkal hozott ukrán családok huzamosan igénybe vették és bennük padlózatban, ablakban, padokban tetemes kárt okoztak. A katonai kiürítés október 30.-án történt, amikor levente ifjakat vittek magukkal, kik azonban pár hét múlva szerencsésen visszaérkeztek.

Az orosz csapatok október 31.-én vonultak be minden harc nélkül. A községből a közigazgatás vezetőin kívül senki sem menekült el, hanem kitartott nyugodtan a következő

nehéz időkben is, amikor mintegy 4 hétig községünkhöz csak 5 km-re volt az arcvonal.

Egyházunkban templomi istentisztelet a nagy rongálódások miatt 1944. szeptember

l5.-től 1945. április 1.-ig nem tartatott. Az egyik, hamarosan jól-rosszul helyreállított tanteremben volt istentisztelet, kivéve november hónapot, amikor hadszíntér voltunk.

A közben volt temetések azonban rendes egyházi szertartással mentek végbe.

A lelkipásztor és családja, a kántortanító családja, a tanítónő mindvégig a helyükön maradtak. A kántortanítót 1944. augusztus végén behívták katonának, de november köze-pén ő is visszajött és elfoglalta helyét.

A tanítás részben a bombázás és katonaság igénybevétele miatt jóformán karácsony után folyt rendesen.

Anyakönyveink, úrasztali felszerelésünk semmi kárt nem szenvedett, irattárban,

könyvtárban sincs pótolhatatlan veszteség. Lelkésznek és tanítónak háborús kára bőven van, de ez van mindenkinek.

Épületkár 1938-as árakat véve figyelembe és beszámítva az adakozásból és megtaka-rításból helyrehozott, illetve teljesen újonnan épített templomablakokat, kitesz mintegy 18.000 arany pengőt. A teljes helyreállítást a mai viszonyokat tekintve csak külső segítsé-

gével lehet megoldani, addig csak részben pótolni.

Tiszaszentmárton, 1945. szeptember 30.

Gyüre Lajos

refomátus lelkész

– 445 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Tornyospálca

Környékünket 1944. október 31.-én vette birtokába az orosz hadsereg. Előzőleg heteken át német katonák laktak községünkben, akiknek egy része II. számú iskolánkban volt elszál á-

solva. A sok légiriadó, később az elszál ásolás miatt a tanítás iskoláinkban október hónapban szünetelt. Október második felében elmenekültek a hivatalok, csendőrség, uradalmi tisztviselők, a falunk határában felállított német messzehordó ágyúk szakadatlan dörgése, a vasút robbantásának zaja, az orosz zavarórepülések minden komoly munkát lehetetlenné tettek és a környék lakosságát a legnagyobb mértékben megfélemlítették. Október 29 -én vonult keresztül Tornyospálcán a kisvárdai magyar katonaság, legnagyobb része fegyvertelenül, azzal a hírrel, hogy nyomukban vannak az oroszok. 30 -án elhagyta községünket az utolsó német katona is. 31-én reggel istentiszteletre készültünk, amikor beszólt egyik oroszul is beszélő presbiterem, hogy orosz lovasok közelednek a parókiához. Azonnal megkérdeztük őket, szabad e harangozni. „Csak úgy mindent, mint régen” volt a felelet. Harangozónk legényfiát azonban a később jött oroszok a toronyból lehúzták, és ha az összeszaladt nép között el nem tűnik, megölték volna. Istentiszteletünket azért megtartottuk s azon sok fegyveres orosz katona is részt vett. Délelőtt kocsin tisztek jöttek hozzám és sokáig val attak a harangszóért, mint német katonáknak adott állítólagos jelért. Reformációi emlékünnepünk így este elmaradt s négy napig könyörgéseink is szüneteltek. Akkor sikerült a harangozásra engedélyt kapnunk, s azóta könyörgéseinket és, istentiszteleteinket is zavartalanul tarthatjuk. Templomunkban sok orosz katona megfordult, néhányan karácsonykor Úrvacsorát is vettek. A megszál ás után hamarosan megkezdődött a tanulás is, bár nem folyamatosan, mert egyízben kórház berendezése, több ízben beszál ásolások miatt kénytelenek voltunk rövidebb szüneteket tartani. A helyi katonai parancsnokság azonban minden igénybevétel után iskoláinkat kitakaríttatta, a padokat vissza hordatta s a tantermeket tisztán adta át.

Gyülekezetünkből a hivatalosak közül senki sem menekült el, mindössze egy újonnan választott tanítónőnk nem tudta elfoglalni ál ását a vonathiány miatt. Ál ássáról később le is mondott s helyette gyülekezetünk a Hadadról menekült Cseh Margit tanítónőt alkalmazta, egyházi felettes hatóságaink utólagos jóváhagyásának reményében. A görög katolikus iskolának mindkét tanítója elmenekült, elmenekült az ál ami iskolai tanítónő, a római katolikus tanító katona lett, így egy ideig tanítás csak református iskoláinkban folyt.

A lelkészlakást gyakran igénybe vették. Ez volt azonban a jobbik eset, mert ha tiszti lakók nélkül maradtam, éjjel gyakran fosztogattak. A tisztek részéről a legnagyobb jóindulatot tapasztaltuk s minden alkalommal készséggel támogattak, ha ügyeinkben hozzájuk fordultunk. Komoly veszedelemben lelkipásztor másodszor akkor forgott, amikora G. P. Úr emberei tanítónő esküvői fényképeit megtalálták s annak hadapródőrmester eltűnt férjét lelkipásztorral azonosították. Lelkipásztort akkor, mint bujkáló őrmagyart el akarták hur-colni s fél napos val atás után engedték szabadon. Tanítónőnk lakását feldúlták, bútorait megrongálták, részben eltüzelték, sok ruhaneműjét, ágyneműjét, étkészletét, élelmiszerét elvitték.

– 446 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Lelkészlakáson ezekben az időkben a református tanítónő, ál ami óvónő s a

büdszentmihályi nyugdíjas főjegyző családostól kerestek menedéket. Mind a hatan itt laktak négy hónapig. Kende Miklós nyugdíjas főjegyző itt is halt meg január hó első felében.

A gyülekezet magatartása egyházával szemben meglepően jó. Híveink a parókián

minden nap nagy számmal érdeklődtek hogylétünk felől. Az első napok rémületének

csil apultával templomlátogatóink régi száma a nőknél megszaporodott, csak a férfiak sora gyérebb a hajdaninál, mert őket munkára hajtják. Az adakozás buzgósággal folyik, párbé-

rüket, egyházi adójukat fizetik, sokan hátralékaikat is törlesztik. A megváltozott idők elé híveink egyházhűsége szempontjából nyugodtan nézhetünk. Rendkívül nagyra értékelik, hogy lelkipásztoruk tanítóik velük maradtak. Bennünket ők maguk minden közmunká-

tól, beszolgáltatástól mentesítettek. Fontos községi ügyek elintézése előtt lelkipásztort a hivatalosok mindig megkérdik, s gyakran igénybe veszik, hogy különböző fórumok előtt eljárni segítsen.

Közel se ilyen megnyugtató az az erkölcsi magatartás, amelyet híveink egy része a változott viszonyok között mások tulajdonával szemben tanúsított. Az üresen maradt zsidó és hivatalnoklakások kifosztásában többen részt vettek s a fosztogatók közt néha meglepő-

en jó gazdákat találtunk. Reméljük, hogy ez csak tüneti betegség s a könnyű alkalom lapos partjain túlcsapott lelkek már visszatértek a régi mederbe.

Gyülekezetünk tetemes kárt nem szenvedett. A gyakori igénybevétellel rongálódtak iskolaépületeink és berendezéseink, de még használható ál apotban vannak. Teljesen le-bontották a kántorlakás disznóólját, kiszedték a kántori istálló, kocsiszín, fáskamra, pince ajtóit, elvitték a kántori magtár deszkázatát, a W.C. ajtóval, két templompadot, megbontották a bádogtornyot, ahol figyelőállomást állítottak fel, eltüzelték kerítéseink egy részét, szép akácfákat vágtak ki temetőkertünkből. E kevés kár méltó büntetésként ért bennünket, a megmaradt sokért pedig hálát adunk Istennek, Aki érdemünkön felül megőrzött minket.

Sokkal többre voltunk elkészülve, mint ami végbement rajtunk s ha a várt egész tövisko-ronából csak egy töviske jutott nekünk, sebe szolgáljon Isten dicsőségére. Aki méltatlansá-

gunkban is ennyire szeretett minket.

Tornyospálca, 1945. február 3.

Fekete Károly

lelkipásztor

Kimutatás a tornyospálcai ref. egyházat az orosz megszál ás alatt ért károkról:

Kántor disznóólja szétszedve

Istálló, kocsiszín, fáskamra-ajtók

5 W.C. ajtó, 1 pinceajtó

Magtárdeszkázás

templompadok

Toronybádog rongálása

– 447 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Kerítések

Akácfa a temetőbe

Ablakok, kályhacsövek.

Veder, kútlánc

Iskolai ivóedények

Tornyospálca, 1945. február 3.

Fekete Károly

lelkipásztor

Tuzsér

Egyházi javakban csak a templomtorony rongálódott meg tüzérségi ágyútűztől, amit a presbitérium kb. 50.000 Pengőre becsült. Ugyancsak ezen ágyútűz által okozott légnyomás a templom leszedhetetlen ablakait és a templom mellett levő iskola fenthagyott ablakait tette tönkre. Klenódiumokban, anyakönyvekben, levéltárban, melyeket lelkipásztor lakásán őrizett, semmi kár nem esett.

Emberáldozatban Isten különös kegyelme folytán semmi kár nem esett. Pedig, köz-

ségünk a Tisza mellett lévén a Tisza vonalán egy hónapig tartó harc volt, melynek kellős közepébe esett községünk. Agyúlövedék a község területére sok esett, de lakóházba csak kettő csapott, ami Isten jóvoltából anyagiakban csak kevés, emberéletben semmi kárt nem tett.

A gyülekezet erős lélekkel hordozta a harc, illetve megszál ás próbáit. Tettleges bántalmazás nem nagyon történt. Ami történt, az is erősen szeszes ál apotban. Anyagiakban azonban sok kártérités nélküli igénybevétel történt: ló, lószerszám, szekér, sertés, baromfi, takarmány, élelmiszer. Zaklatásban bőven volt része a lakosságnak különösen a szeszesitalért. A férfilakosságot a harc idején a Tiszához kényszerítették, részben az átkelés kierőszakolásához, részben a Tisza másik oldalán harcoló magyar csapatok dezertáló részének áthozatalához. Eközben nem egyszer veszedelmes ágyútűzbe és géppuskatűzbe jutottak. Erkölcsileg aránylag sok kár esett, ahogy suttogják. Kb. 35-40 megbecstelenített nőről beszélnek. Állítólag elrejtőzött leányokat a búvóhelyükről kihúzva becstelenítettek meg.

Lelkipásztor egyénileg Isten kegyelméből családostól együtt minden nagyobb baj

nélkül élte át a nehéz napokat. Bár lakása körül sok gránát csapott le, de a lakást egy sem érte. Kisebb zaklatás sokszor érte, de baj nem volt. Ez talán annak tulajdonítható, hogy két tiszt volt lakásán elszál ásolva, akik elég emberségesen viselkedtek. A csűrben elszál ásolt 12 főnyi legénység eleinte volt vad, később megszelídültek s tisztességesen viselkedtek. Anyagi kár lelkipásztort nem érte, kisebb zabrálásokról eltekintve (kerékpár, zseblámpa, borotva stb.). De élelmiszert, mivel élelmezni is kellett őket, sokat elfogyasz-tottak egy hónap alatt.

– 448 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Általában megál apítható, hogy a jó Isten megmérhetetlen irgalma és kegyelme nyil-vánult meg hozzánk a súlyos időkben. Dicsőség legyen Neki érte!

Tiszteletteljes szeretettel:

Pethő Gyula

lelkipásztor

Újkenéz

Hazánkban s így környékünkön 1944. év szeptember hó elején nagy erővel megindult hadieseményekkel kapcsolatban van szerencsém röviden összefoglalva a következőket jelenteni.

A tanítást az iskolában szeptember hó 5.-én megkezdtük. Szükségesnek tartom meg-

említeni, hogy a református egyház iskolájában a kántortanítónak katonai szolgálata miatt 1939. évtől 1943. évig október haváig, majd Dévaványára megválasztása s férfitanító hiány miatt a III – VI. vegyes oszt. növendékek oktatását minden tantárgyból lelkész végezte és végzi minden ellenszolgáltatás nélkül; ugyanakkor, a kántori teendőket pedig szintén minden ellenszolgáltatás nélkül Orgován József községi tanító végezte. A tanítás, a légitá-

madások miatti kisebb nagyobb megszakításokkal október 27.-ig tartott, amikor a hajnali órákban megszál ta községünket a magyar tüzérség és gyalogság. Ettől az időtől; mert tornyunkat tüzérségi megfigyelőnek használták, templomi istentiszteletet sem tartottunk december 8.-ig, részben az orosz katonák ál andó nyugtalanítása miatt. Községünkből a magyar katonák október hó 30.-án este 8 órakor harc nélkül kivonultak s az orosz katonák október 31.-én a reformáció emlékünnepén hajnali négy órától kezdve özönlöt-ték el községünket. Néhány órai itt tartózkodásuk után tovább mentek magukkal vivén községünkbeli lóállományunkat és fogatainkat. A frontnak közelsége miatt éjjel-nappal ál andóan ki voltunk téve a legkülönfélébb zaklatásuknak és megpróbáltatásoknak egé-

szen december hó első napjáig amidőn sikerült az oroszoknak a záhony-dombrádi szakaszon átmenni a Tiszán. December hó 8.-án a templomi Istentiszteletet és az iskolát ismét megkezdhettük azonban, az utóbit, a ref. egyház iskolájában véghezvitt rombolások miatt váltakozó tanítási rendszer mellett a községi iskolatantermében.

Községünkből senki sem menekült el. Lelkész és községi tanító helyén ál ta az ese-mények zuhatagát. Helységünk környékén zajló hadiesemények községünkből emberál-

dozatot nem követeltek; de hogy e vérzivatar községünkbeli távoli harcmezőkön küzdő

testvéreinkből mennyi áldozatot szedett és szed: annak csak a jó Isten a megmondhatója.

A légitámadások és a nagy visszavonulások okozta bizonytalanságok és nyugtalansá-

gok miatt az őszitermények legnagyobb része lemunkálatlanul és betakarítatlanul maradtak; melyek igen jelentékeny egyéni és nemzeti kárt jelentenek.

A református egyházat ért anyagi károk.

Toronynál ablakok keretek betétek (4 darab ára: 500 Pengő). 2.000 Pengő

Templomi külső ajtó. 500 Pengő

Lelkészi könyv és irattár. 200 Pengő

– 449 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

25 darab iskolai pad rongálása. 500 Pengő

Taneszközök. 500 Pengő

Iskolaikönyvtár. 500 Pengő

2 darab vaskályha tanítói lakásból csövekkel. 800 Pengő

Iskolai kályha (csövekkel) megrongálása csövek eltűnése. 500 Pengő

Iskolai harmónium rongálása. 500 Pengő

Ablakok ajtók rongálása betörése. 300 Pengő

Szekrények megrongálása. 200 Pengő

2 darab szék eltűnése. 100 Pengő

Összesen 6.600 Pengő

Lelkészt ért anyagi károk értéke 80.000 Pengő

Újkenéz, 1945. január 14.

Újlaky Lajos

református lelkész, iskolaszéki elnök

Záhony

Jelentem, hogy Juhász Jenő záhonyi lelkipásztor eltávozott 1944. október 25.-én családjával együtt.

Lelkészlak tetőzete ágyúgolyótól átlőve. Ablakai, ajtajai megrongálva. Magtár teljesen összeomolva, csűr deszkáitól megfosztva, pince istállónak használva. Lakást az oroszok für-dőnek használták és jelenleg is elszál ásolásokra használják. Presbitérium a lelkészlak és mellélépületekben levő kárt 50.000 Pengő értékelte.

Úrvacsorai és keresztelő edények megvannak. Anyakönyvek épen maradtak az egyik

presbiternél. Paróckiális könyvek és más könyvek részben megmaradtak az anyakönyvekkel együtt.

A templomot és annak tornyát telitalálat érte, így fedélzete nagyon meg van rongálód-va. Belülről elég jó. Néhány ablakkeret összetörve. Felkértem folyó hó 21.-én tartott gyű-

lésen úgy a torony, mint a templomtető ideiglenes befedésére. Presbitérium még e héten befedeti. A kárt 100.000 Pengőre értékelte.

A gyülekezet tagjai közül 5 esett áldozatul.

Két tanító katonai szolgálatot teljesít, egy római katolikus tanít.

A záhonyi lelkipásztor ideiglenes helyettesítését a tiszaszentmártoni, györöcskei lelkésztársaimmal látjuk el.

Záhony, 1945. január 23.

Bodnár Péter

zsurki lelkipásztor

– 450 –

F e l s ő s z a b o l c s i e g y há z m e g y e

Zsurk

15/1944. számú körlevél 4. pontjára hivatkozással jelentem, hogy a zsurki templom mellé kb. 30 m-re esett egy bomba, így a légnyomás és a repeszek ablakkereteit és az üvegeit ösz-szetörte. A mennyezetét is megrongálta. A presbitérium a kárt 20.000 Pengőben ál apította meg.A lelkészlakhoz kb. 50 m-re 3 darab nagyméretű bomba esett, amely ablaküvegeit, tetőzetén a palát, a lakás vakolatát nagyon megrongálta. Presbitérium a kárt kb. 5000 Pengőre értékelte.

A lelkészi istálló aknatalálatot kapott és tetőzete megrongálódott. A kár 400 Pengőre lett értékelve.

Az I. és II számú iskolák és tanítói lakások a légnyomás következtében szintén megrongálódtak. Az I. számú iskola ablakai betöredeztek és a vele összeépített tanítói lakás kidülőfélben van. A II. számú iskolánál csak az ablaküvegek törtek össze. A kárt a presbitérium kb. 5000 Pengőre értékelte.

Bombázták Zsurkot 1944. szeptember l6.-án, 18.-án, 20.-án. A falu belterületét 12

bomba, külterületére kb. 200 bombát dobtak. A front fővonala Csapon volt, amely légvonalban Zsurkhoz kb. 2 km. Csapot ós Zsurkot kezdték lőni október 27.-tól december 3.-ig.

Ez idő alatt a lakossággal pincében voltam. Emberáldozat egy lett. November 2.-án egy aknaszilánk talált el egy asszonyt, aki azonnal elvérezve meghalt.

November 3.-án megszál ták Zsurkot az oroszok és a Tisza mellé és a lakások közé aknavetőket és ágyukat ástak be. A templom utcát végig lövették úgy az oroszok, mint a magyarok. Ezen az utcán egy-egy udvarban 4, 5 becsapódás is van.

Egyházi iratok, könyvek, úrvacsorai és keresztelési edények épen maradtak. Úrasztali terítők, anyakönyvek szintén épen megvannak.

Velem az oroszok nem gorombáskodtak, sőt még előzékenyek voltak, mert még mun-

kára sem engedtek menni. November 3.-án már harangozást és iskolába járást rendeltek el, habár még akkor hullottak az aknák és ágyúgolyók. Isten különös kegyelméből megma-radtam életben és sértetlenül.

Zsurkot egy napra sem hagytam el.

Zsurk, 1945. január 23.

Bodnár Péter

református lelkipásztor

– 451 –

XII. rész

HELYSÉG-ÉS SZEMÉLYNÉVMUTATÓ

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Á. Borsy István

Aranyosmeggyes

Bagoly Gizel a

Abádszalók

Arató Ferenc

Bagoly Zsuzsánna

Abapuszta

Arday Aladár

Bagossy Vince

Abary Antalné

Arday István

Bágyi Ernő

Abony

Argyelán Zoltán

Baja Mihály

Ábrahám András

Ari Antal

Bajkay Dezső

Ábrahám Antal

Ármós Zsigmond

Bajkay Dezsőné

Abrók Sándor

Ártánd

Bajusz Gyula

Ács Ferenc

Árva Sándorné Pál Mártha

Bakó Gyula

Ács Jolán

Ary Antal

Bakó Istvánné

Ács Katalin

Ary Endre

Bakó László

Adametz Ede

Ary Endréné

Bakó Péter

Adorján Béla

Ary Magdolna

Bakóczy Imre

Adorján István

Asszonyvására

Bakonszeg

Adorjáni János

Asztalos Péter

Bakonszegi Gyuláné

Adorjáni Jánosné

Átány

Bakonyi László

Ady Elemér

Áts Katalin

Bakos Béla

Ady László

Áts Tibor

Bakos Kálmán

Agárdi Béla

Azeri Imre

Bakos Lajos

Agárdy Sándor

B. Bertalan Lajos

Bakos Lajosné Vajda Krisztina

Ajak

B. Debreczeni Andrásné

Bakoss Ottilia

Ajtay Jenő

B. Ékes Pál

Baksay László

Alacska

B. Ékes Sándor

Baktalórántháza

Albert Etus

B. Jánvári Sándor

Bakura Sándor

Almássy Márton

B. Kiss Imre

Balássy Mária

Álmosd

B. Kiss Károly

Balatonfőkajár

Alsófernezely

B. Kiss Sándor

Balatonfüred

Alsótótfalu

B. Kiss Zsigmond

Balatonlelle

Ambrózfalva

B. Kovács Péter

Balatonszárszó

Ambrus Julia

B. Major László

Balatonszepezd

Anarcs

B. Sólyom Imre

Balázs Andrásné

Andó Ferenc

B. Szabó Lajos

Balázs István

András Miklós

Babos (Babós) Lászlóné

Balázs Istvánné

Angyal Samu

Babus Gyula

Bálint Béla

Angyal Zoltánné

Bacsa Imre

Bálint Eszter

Antal Ferencet

Bacsa Lajos

Bálint István

Antal Gyula

Bacskó Anna

Bálint János

Antalfy

Bacsó Irma

Bálint László

Antóni Ernő

Bacsó Jenő

Balkány

Antóni János dr.

Bagamér

Bal a Ferencné

Apagy

Bagdi Ágnes

Bal a Gy. József

Apostol Elek

Bagdi Ilona

Bal a József

Apostolné Ember Mária

Bagi Emil

Balla Margit

Arad

Bagi Gábor

Bal a Zsigmond

Aradványi István

Bagoly Berta

Ballay Aladár

– 406 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Balmazújváros

Barabás Béláné

Bartha Gedeon

Balog Gyula

Barabás Béláné Deák Ilona

Bartha György

Balog István

Barabás Mihály

Bartha Gyula

Balog Kálmán

Báránd

Bartha Jenő

Balog Tibor

Bárány István

Bartha Jolán

Balogh Andor

Baranya Pál

Bartha Károly

Balogh András

Baranyi Barna

Bartha Lajos

Balogh Anna

Baranyi Barnáné

Bartha László

Balogh Antal

Baranyi Gábor

Bartha Zoltán

Balogh Béla

Barát Bálint

Bartos Lajos

Balogh Dániel

Baráth Gusztáv

Bary A. Zoltán

Balogh Dezső

Baráth Imre

Batári Kálmán

Balogh Dezsőné

Baráth István

Báthory család

Balogh Gábor

Baráth László

Báthory László

Balogh Ida

Baráth Mihály

Bátori Mária

Balogh Imre

Baráth Sándor

Batta Izabel a

Balogh Imréné

Barcza József

Batta József

Balogh István

Bárczay Gyula

Batta Miklós

Balogh József

Barcsa Béla

Batta Zoltán

Balogh Károly

Barcsa Gyula

Battonya

Balogh Lajos

Barcsa József

Bátyu

Balogh Mátyás

Barcsa Lenke

Bay József

Balogh Miklós

Bardi János

Bazó Józsefné

Balogh Oszkár

Bárdi Zsigmond

Bazsó Ilona

Balogh Pál András

Bárdos Lajos

Béczy Ernő

Balogh Róza

Bari Andrást

Becsei Imre

Balogh Sándor

Barkász Aladár

Becsei István

Baloghné

Barkaszi Károly

Becski József

Baloghné Kovács Ibolya

Barkaszi Sándor

Becsy Sándor

Balsa

Barkóczy Józsefné Pál Juliánna Bede Géza

Bán István

Barna Lajos

Bede Gyula

Bana Ilona

Barna Miklós

Beke István

Bancsik János

Barta András

Békefi Benő

Bánhegyesi Kálmán

Barta Béla

Békés

Bánszegi Laszló

Barta Imre

Békéscsaba

Bányai

Barta István

Békési Lajos

Bányai Anna

Barta Lajos

Békési Sándor

Bányai Gizel a

Barta Rebeka

Békéssámson

Bányai N. Zoltán

Barta Sándor

Békésszentandrás

Bányay (Bányai) Sándor

Barta Sándorné

Belenczéressy József

Bara József

Barta Tibor

Belényes

Bara Kálmán

Bartha Árpád

Belényesi Sándor

Barabás

Bartha Béla

Belgrád

Barabás Béla

Bartha Dezső

Beliuszki Pál

Barabás Béla

Bartha Erzsébet

Bellovics

– 407 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Belsőbőcs

Bernáth

Boda Ferenc

Bélteky Lajos

Bernáth István

Bódis Andor

Bélteky Mária

Bernáth Sándor

Bódis Gyula

Bélteky Sándor

Bertalan Gyula

Bodnár Demeter

Bencze János

Bertalan Imréné

Bodnár László

Bende Balázs

Bertalan Zoltán

Bodnár Péter

Benedek Eszter

Bertalan Zsigmond

Bodnárné Kéri Róza

Benedek Jolán

Bertha Bálint

Bodnárné Takács Margit

Benedek László

Bertha Ferenc

Bodó Ferenc

Benk

Bertha Jenő

Bodrogkeresztúr

Benkő Ferencz

Bese Imre

Bodrogszerdahely

Benkő Károly

Besenyőd

Boérné

Benkő Viktor

Beszterczey Klárika

Bogár Gábor

Bérczy Miklós

Beszterec

Bogyiszló

Berecky Zsigmond

Besztereczy László

Bohácsi Jánosné Oláh Róza

Berecz András

Betlehendi Pálné

Bojt

Berecz Áron

Biczó János

Bokor Imréné Janyik Ilona

Berecz Péter

Bihar

Bokor János

Berecz Sándor

Bihari István

Bokross Elek

Bereczki Lajos

Bihari Mihály

Bokross István

Bereczky J.

Biharkeresztes

Bolgár

Bereczky Sándor

Biharnagybajom

Bolgár Elek

Beregdaróc

Biharpüspöki

Bonczy István

Beregsurány

Biharszentjános

Bónizs

Beregszász

Bihartorda

Borbánya

Beregújfalu

Biharugra

Borbás Károly

Berekböszörmény

Bíró Dániel

Borbás Károlyné Füzessi Róza

Berencsi Béla

Bíró Gábor

Borbély Gábor

Berencsi Géza

Bíró Gyula

Borbély Lajos

Berencsi Gyula

Biro J.

Bori László

Berencsi Mihály

Biró János

Boris Margit

Berend

Biró József

Bornemissza István

Berentei Ernő

Biró Károly

Borók Antal

Berényi József

Bíró Lajos

Boros család

Berényi Sándor

Biró László

Boros Erzsébet

Béres Antal

Biró Lászlóné

Boros Imre

Béres Józsefné László Zsu-

Biró Sándor

Boros Jenő

zsánna

Birtha Józsefné

Boros Péter

Béres Károly

Bitay György

Boross Mihály

Beretzki Sándor

Bittó Zoltán

Boross Sándor

Berettyószentmárton

Bizóné Szilvasán Erzsébet

Borpatak

Berettyóújfalu

Bod Emilné

Bors

Berkesz

Bod Lajos

Borsa Imre

Berky Lajosné

Boda Aladár

Borsay Aladár

Berlin

Boda Dezső

Borsi József

– 408 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Borsos József

Bükki Lajos

Csarkó János

Borsós László

Bütösi Mihály

Csarkó Vince

Borsós Lászlóné

C. Nagy Sándor

Csaroda

Borsósné Dajka Erzsébet

Cégénydányád

Császár

Borsy Erzsébet

Cegléd

Császló

Borsy Imre

Celldömölk

Császy Elek

Borsy István

Cibakháza

Csatári István

Borsy Lajosné

Cigánd

Csatáry Dezső

Boruzs Janos

Czap János

Csatáry Jenő

Botos András

Czeder Béla

Csathó Kálmán

Botos Antal

Czeglédi István

Csathó Kálmánné Szász

Botpalád

Czeglédy Jenő

Erzsébet

Bozsányi Dezső

Czeglédy Sándor

Csáthy Erzsébet

Bököny

Czibere Lászlóné

Csató Sándor

Börvely

Czihat Károlyné

Csávás István

Börzsönyi József

Czina Pál

Csávás Sándor

Börzsönyi Józsefné

Czira Ferenc

Csécsi József

Börzsönyi Józsefné Bán

Cziriák Géza

Csecskedi Károly

Magda

Czirják

Cseh Margit

Böszörményi Ede

Czobe József

Cseh Zoltán

Böszörményi Jenő

Czompó Andor

Cseke Antal

Bráda Lajos

Czövek Kálmán

Csekey László

Bráda Lajosné

Czövek Kálmánné Győrfi

Csenger

Braunau

Margit

Csengerbagos

Breslau

Czövek Károly

Csengeri Zsigmond

Breznay Mihály

Czövek Klára

Csengersima

Brezovszky Pálffy Gizel a

Czövek Sándor

Csengerújfalu

Bucsa

Czövek Zoltán

Csenky (Csenki) Ferenc

Bucsy László

Cs. Kovács Imre

Csenteri Zsigmond

Buda Károly

Cs. Nagy Dániel

Csépes Jánosné

Budai Gábor

Cs. Nagy Dánielné Fábián

Csépke Pálma

Budapest

Jolán

Cserepes Imre

Bugyi Antal

Cs. Nagy Jólán

Cserépfalu

Buj

Cs. Nagy Károly

Cserés József

Bukarest

Cs. Oláh Miklós

Cserhalmy Irén

Bun Bálint

Cs. Tóth Ferenc

Cserna Ferenc

Bundy Adél

Cs. Tóth Istvánné

Csernák Béla

Bundy Margit

Cs. Vadon József

Csernefalva

Bura

Csaholc

Csete Bálint

Burai Mihályné

Csáky Imréné

Csicsó

Burján Sándor

Csala Imre

Csiha Ernő

Bustya Mária

Csanádpalota

Csiha Gábor

Butyka Béla

Csanády Róza

Csiha Gábor

Buzgó Jánosné

Csánky Benjámin

Csika Gábor

Büdszentmihály

Csap

Csikesz Sándor

– 409 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Csikgöröcsfalva

Dajka István

Debrecen-Kossuth utca

Csiki Zsuzsánna

Dajka Jánosné Papp Erzsébet

Debrecen-Mester utca

Csikós Imre

Dajka Károly

Debrecen-Péterfia

Csikósné Mészáros Irén

Dajka Pál

Debrecen-Téglavető

Csilizpatas

Daku Miklós

Debreczeni András

Csinády Gerő

Dancs András

Debreczeni Dániel

Csincsik Istvánné

Dancs Andrásné

Debreczeni I.

Csire Mária

Dancs Béla

Debreczeni Károlyné

Csiszár Árpád

Dancs István

Debreczeni László

Csiszár Árpád

Dancsháza

Debrovszky Mária

Csiszér Béla

Dancsházi Sándor

Decs

Csizmadia Éva

Dancsházy Sándor

Déda

Csobay J.

Dancsy László

Dede János

Csogor Ferenc

Dandé Imre

Dede Kálmán

Csok Bertalan

Daniel Mária

Dékán Elek

Csóka Imre

Danka Lajos

Dékán Imre

Csokaly

Dankó Sándor

Dékány Lajos

Csokonay József

Danku Pál

Dékány Lajos

Csokonyavisonta

Dányi Mihály

Deli Kálmán

Csomár Zoltán

Darabont Eszter

Demecser

Csongrád

Darcsi Andrásné

Demeter L.

Csontos Jenő

Darnó

Demjén Endre

Csökmő

Daróczi Gyula

Derecske

Csörgő József

Daróczi Katalin

Derzsi El a

Csőrögei Mártonné Tolnai

Daróczi Lajos

Derzsi Endre

Katalin

Darvas

Derzstomaj

Csörömbey Zoltán

Darvas Tibor

Dés

Csősz Ferenc

Dávid György

Dévaványa

Csubay L-né

Dávid István

Dézsi Mihály

Csuhai István

Dávid Judit

Dezső Klára

Csukás Zoltán

Dávid László

Dezső Sándor

Csurka Gabriel a

Dávidházy Gábor

Dézsy Zoltán

Csutoros Albertné

Dávidné Juhász Anna

Diák István

Csúz

Deák

Diósgyőr

Csűry István

Deák Lajos

Dobó János

Csüry Miklós

Deák Margit

Dobos Ilona

D. Lőrinczy Sándor

Debrecen

Dobos Katalin

D. Nagy László

Debrecen-Árpádtér

Doboz

D. Nagy Sándor

Debrecen-Csapó utca

Dobrossy Zoltán

D. Szabó Antal

Debrecen-Csapókert

Dóczi Béla

Daday Ákos

Debrecen-Homokkert

Dohy (Dohi) Árpád

Daday Ákosné

Debreceni Károly

Dolha

Daday Éva

Debrecen-Ispotály

Dombrád

Dajka András

Debrecen-Kerekestelep

Domján János

Dajka Antal

Debrecen-Kistemplom

Domokos István

– 410 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Domokos Miklós

Eperjesi Mihály

Falussy Gusztáv

Domokos Sándor

Eperjeske

Famin

Dózsa Balázs

Éradony

Faragó Antal

Dózsa Ernő

Ercsey Ernőné

Faragó Károly

Döge

Erdei Gyula

Faragó Károlyné

Drávicki László

Erdei Károly

Faragó Lajos

Drotár Ferenc

Erdei Miklós

Faragó Sándor

Ducza Ignácné

Erdei Zsófia

Farkas Benedek

Dudás Péter

Erdélyi Imre

Farkas Beniamin

Dukla

Erdélyi Imréné Nagymáté

Farkas Bulcsuné Nagy Irén

Dunapentele

Mária

Farkas György

Durkó Gábor

Erdélyi István

Farkas Imre

E. Nagy Sándorné

Erdélyi László

Farkas István

Ecsedi Balázs

Érdengeleg

Farkas Istvánné

Ecsedi István

Erdőd

Farkas János

Ecseg

Erdőhegy

Farkas Kálmán

Ecsegpuszta

Erdős Károly

Farkas L.

Eger

Erdős Lajos

Farkas László

Egerei Pál

Erika testvér

Farkas Miklós

Egeressy Gyula

Érkeserű

Farkas Pál

Egerlövő

Érmihályfalva

Farkas Sándor

Egri József

Erőss Gyula

Farkas Sándorné dr.

Egyed Márta

Erőss János

Farmasi Sándor

Ékes Károlyné Koczok Piroska

Erőss Zsigmondné

Faur János

Elek

Érpatak

Fazekas Gábor

Elek Sándor

Értarcsa

Fazekas István

Elek Sándor Ferenc

Ertsey Gyula

Fazekas János

Elekes

Eszenyei Béla

Fazekas Sándor

Elekes Illés

Eszenyei Gyula

Fazekas Zsuzsánna

Elekes Mária

Eszenyi József

Fegyvernek

Éles Zoltán

Eszenyi Sándor

Fehér Bertalan

Élesd

Esztár

Fehér János

El a testvér

Esztergom

Fehér Károly

Ember Béláné

Éva Sándor

Fehér László

Emődi Imre

F. Kiss Ferenc

Fehér Margit

Emődi Sándor

F. Nagy Imre

Fehérgyarmat

Encsencs

F. Szabó László

Fehérváry József

Endrédi Pál

F. Tóth Sándor

Fejér István

Endrőd

F. Varga Lajos

Fejes Ida

Endrődyné Turi Juliánna

Fábián Sándor

Fejszés Endre

Enyedi Andor

Fábiánháza

Fekete Antal

Enyedi Etelka

Fabó Zsigmond

Fekete Ferencné

Enyedi József

Fabó Zsigmondné

Fekete Gusztáv

Enyedy Andor

Fabu Erzsébet

Fekete Gusztávné Bartha

Enyedy István

Fajt Mihályné

Borbála

– 411 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Fekete Gyula

Forró Imre

Gacsályi Károly

Fekete Imre

Földeák

Gádoros

Fekete István

Földes

Gajdos Elvira

Fekete János

Földesi Róza

Gál Andor

Fekete Józsefné

Földessy Ferenc

Gál Andor

Fekete Károly

Földessy Zsigmond

Gál András

Fekete Lajos

Frencel Klára

Gál Ferenc

Fekete Miklós

Fuhrmann Zsuzsánna

Gál Imre

Fekete Sándor

Furiakovics Eleonóra

Gál Lajos

Fekete Viktória

Furka László

Gál László

Felsőcéce

Furka Vince

Gál Mihály

Felsővisó

Furta

Gál Miklós

Fényes Jenő

Futor Béla

Galambos Imréné

Fényes Kálmán

Fux Antal

Galambos Sándor

Fényes Kálmánné

Füle Éva

Galánffy András

Fényeslitke

Füleki Kovács Mihály

Gálbory Erzsébet

Fenyves Ferenc

Fülep Imre

Gálbory Margit

Ferenczi Etel

Fülesd

Gálfi Péter

Ferenczi Gizel a

Fülöp Ferenc

Galgóczi Imre

Ferenczi Juliánna

Fülöp Gusztáv

Galgóczy Árpád

Ferenczy Károly

Fülpös

Gán János

Fésűs Margit

Fülpösdaróc

Garaguly Gyula

Fesztóry Sándor

Fürge

Garamszentgyörgy

Ficser László

Füzes Gyula

Garbolc

File Endre

Füzesabony

Garzó Sándor

File Gyula

Füzesgyarmat

Gáspár Aranka

Filep Gusztáv

Füzessi Vilma

Gáspár Endre

Filep Sándor

Füzessy Géza

Gáspár Ferenc

Finta Gerő

G. Nagy Antal

Gáspár Kálmán

Fintor Béla

G. Nagy Eszter

Gáspár Mihályné

Fodor Béla

G. Nagy Istvánné

Gáti Imre

Fodor Gizel a

G. Tóth Sándor

Gáva

Fodor Ilona

Gaál alezredes

Gazsó Pál

Fodor János

Gaál Éva

Gebe

Fodor László

Gaál Géza

Géberjén

Fodor M.

Gaál István

Géczy Tihamér

Fogarassy Dezső

Gaál Miklós

Gecsei Zoltán

Fogarassy Jenő

Gaal Zsigmondé Márkus Ilona

Géder József

Fontos Gyula

Gábor András

Gégény

Forgács Gyula

Gábor János

Gejőc

Forgó Gáborné

Gáborján

Gelénes

Fóris Eszter

Gáborjáni Szabó Gábor

Gemzse

Fóris Etelka

Gáborjáni Szabó Szabolcs

Gerembey Péterné

Fóris Lajos

Gachal E. György

Gergely Endre

Forrai István

Gacsály

Gergelyiugornya

– 412 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Gerő Péter

Gy. Molnár Lajos

Hadad

Gerzsenyi István

Gy. Nagy István

Hadady István

Geszt

Gyárfás Sándorné

Hadházy Ferenc

Gesztely

Gyarmat

Hadházy Lajos

Gesztelyi Nagy Béla

Gyarmathy Istvánné

Hadházy Lászlóné

Geszteréd

Gyarmati

Hadházy Mária

Giday Endre

Gyarmati Irén

Hadházy Pál

Gilicze László

Gyarmati Lajos

Hadházy Sándor

Godács (Godáts) Imre

Gyebrószky József

Hajdú András

Gombás

Gyene Istvánné

Hajdú András

Gombkötő Sándor

Gyene Pál

Hajdú Béla

Gombos Gáborné

Gyene Zsigmond

Hajdú Elemér

Gombos Lajosné

Gyenge Jánosné

Hajdu Gyula

Gonda Balázs

Gyenge Károly

Hajdu János

Gonda Erzsébet

Gyenge Sámuel

Hajdu József

Gonda Lajos

Gyerák János

Hajdú Károly

Gondáné Csatáry Ilona

Gyergyói János

Hajdú Klára

Gorzás Sándor

Gyermely

Hajdu Miklós

Góz Sándort

Gyoma

Hajdu Pál

Göczy József

Gyökös Imre

Hajdú Péter

Göda Sámuel

Gyökössy Dániel

Hajdú Péterné

Gödöllő

Gyöngyös

Hajdu Sándor

Gönczi József

Gyöngyössy Elek

Hajdúbagos

Gönczi László

Györffy Kálmán

Hajdúböszörmény

Gönczi Sándor

Győrffy Lajosné

Hajdúdorog

Gönczy Béla

Györffy Péter

Hajdúhadház

Gönczy János

Györfi Erzsébet

Hajdúnánás

Gönczy Sándor

Győrfi Lil a

Hajdúsámson

Görbeháza

Győrfi Sára

Hajdúszoboszló

Görgényszentimre

Győrfy Imre

Hajdúszovát

Görög Sándor

Győri István

Hajnal Eszter

Görög Sándorné

Györke István

Hajnal Ilona

Görömbey Károly

Győrtelek

Hajzer Antal

Görömbey Zoltán

Győry György

Hajzer Erzsébet

Görömbölytapolca

Gyula

Hajzer István

Görömley Sára

Gyulaháza

Hajzer János

Göttmann Ferenc

Gyulavári

Halász Szabó Imre

Grác

Gyulavarsánd

Halmai Tivadarné

Gresztelyi Nagy Lenke

Gyügye

Halmi

Guba Imre

Gyüre

Halmi Imre

Guba Mihály

Gyüre Balázs

Haluska János

Gulács

Gyüre Lajos

Hamburg

Gulya Géza

H. Tóth Sándor

Hampton, lord

Gulyás Elvira

Háda Ernő

Hamvas József

Gulyás Sándor

Háda Sándor

Hanczkó Klára

– 413 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Harangi Péter

Hodossy Dezső

Icsa Sándor

Harasztosi Gyula

Hódy Gusztávné

Idrányi Anna

Harcsa Sándor

Homokbödöge

Ignéczy Sándor

Harkay Ilona

Homoky Ferenc

Iklódi Ilona

Harsány

Homorád

Ilgisz Grehovi

Harsányi Imre

Homoródi Endre

Ilie

Harsányi István

Homorog

Ilk

Harsányi Pál

Hordós Gyuláné Kóródi

Illésy Sándor

Hathy Tibor

Erzsébet

Il ye

Hatvan

Horthy László

Illyés Edit

Hegedűs Ferencné Takács

Horthy Miklós

Illyés Péter

Magdolna

Horváth Árpád

Illyés Zoltán

Hegedűs Kálmán

Horváth Béla

Imre János

Hegedüs Tibor

Horváth Éva

Imre Lajos

Hegyaljai Kiss Géza dr.

Horváth Ferenc

Incze Beniámin

Hegyessy Béla dr.

Horváth Gábor

Incze Gábor

Hegyi József

Horváth Gyula

Incze Ilona

Hegyközújlak

Horváth Imre

Incze Imre

Hegyközszáldobágy

Horváth Imréné

Inczédy Márton

Heléczy Ilona

Horváth István

Irlanda Dezső

Helén testvér

Horváth Istvánné

Isaák Jolán

Helmeczy Adolf

Horváth János

Iván Mária

Helmeczy Sándor

Horváth József

Ivanics (Ivanits) Bertalan

Helmeczy Sára

Horváth Kálmán

Ivanovics Kaszinov Alexander

Helmeczy Sarolta

Horváth Károly

Iványi Antalné

Hencida

Horváth Károlyné

Jaczó Gyula

Hercegh János

Horváth Lajos

Jakab Andrásné

Herczegh Kálmán

Horváth László

Jakab Árpádné Incze Erzsébet

Herczegh Sándorné

Horváth Mária

Jakab K. Borbála

Hermán Tibor

Horváth Sándor

Jakab Lajos

Hermánszeg

Horváth Sándorné Istenes

Jakab Tamásné

Hermeci József

Zsuzsánna

Jákó Balázs

Herpay Gábor

Horváth Zoltán

Jákó Dezső

Hetefejércse

Hosszúmező

Jákóhódos

Hetey András

Hosszúpályi

Jakucs László

Hetey György

Hrabéczyné Bartha Ida

Jakucs Sándor

Hetey Pál

Hrabovszki István

Jakusbokor

Hetey Sándor

Hujbert S-né

Jámbor József

Heves

Hunyady Béla

Jámi Gusztáv

Hézser Lajos

Huszár Lajos

Jánd

Hidi Mihály

Huszka Mihályné

Jánk

Hidvégi Gábor

Huszti András

Jankáné Ujlaky Teréz

Hobka Ilonát

Huszti Elek

Jánossy Gábor

Hodász

Huszti István

Jánossy Imre

Hódmezővásárhely

Ibrány

Jánossy Lajos

– 414 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Jánszky Elemér

Jutka testvér

Kalmár László

Janthó Sándor

K. Balogh Ferenc

Kalóz Dezsőt

Jánváry István

K. Csontos Mihályné Kiss

Kalydy János

Jármi

Terézia

Kamandi Sándor

Jármy Anna

K. Dajka Imre

Kanalas Károly

Jászkisér

K. Kiss Gáborné

Kántor Bertalan

Jászszentandrás

K. Kovács Lajos

Kántor István

Jéke

K. Molnár István

Kántor Jolán

Jena

K. Nagy Ilona

Kántor József

Jenei Dezső

K. Nagy János

Kántor Lajos

Jenei Mihály

K. Papp Lajos

Kántorjánosi

Jenei Sándor

K. Pető Lajos

Kapás

Jenescu Emanuel

K. Szabó Sándor

Kapás Rezső

Jeney József

K. Tarsoly Gyuláné Gy. Szabó

Kapcsos Mihályt

Jeney László

Róza

Kapoly

Jeskó Sándor

K. Tóth Lajos

Kapuvár

Jezerniczkyné Bíró Etelka

Kaba

Karacsné Császi Mária

Jóna Ilona

Kacskó János

Karácson András

Jóna János

Kádár Antal

Karácsony György

Jónás Ferenc

Kádár Elek

Karácsony Lajos

Jónás Imre

Kádár Ernő

Karácsony Sára

Jónás Lajos

Kádár Gáborné

Karácsonyi Istvánné

Joó Károly

Kádár János

Karakas András

Joób Olivér

Kádár Lajos

Karakas Gyula

Józsa

Kádár Mária

Karakas Lajos

Józsa Lajos

Kádárta

Karakas Sándor

Józsa László

Kajor Menyhért

Karancsi Borbála

Józsa Sándor

Kakszentmárton

Karcag

Józsefháza

Kakucs Imréné Késmárky

Kardos Lajos

Juhász Bálint

Gizel a

Kardos Sándor

Juhász Barna

Kala Ferencz

Karmazsin Istvánné

Juhász Dezsőné Máté Irma

Káli Dénes

Karmazsin Károly

Juhász Elek

Kal a Sándor

Karola

Juhász Eszter

Kál ay Ferencné

Károly Anna

Juhász Ferenc

Kál ay Imre

Károly Ferenc

Juhász Imréné

Kál ay Szabolcs

Károly József

Juhász Irén

Kállósemjén

Károlyfalva

Juhász István

Kálmán Dénes

Károlyi Antal

Juhász Jenő

Kálmán Sándor

Károlyi János

Juhász Károly

Kalmár András

Kárpádi Árpád

Juhász Lajos

Kalmár Anna

Kárpáti György

Juhász Nagy Sándor

Kalmár Dániel

Karsai Sándor

Juhász Sámuel

Kalmár Gyula

Kassa

Juhász Sándor

Kalmár János

Kasza Emma

Juhos Imre

Kalmár József

Kathó István

– 415 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Kató Gáborné

Kerekes Sándor

Kisléta

Katona Elvira

Kerékgyártó Emma

Kislónya

Katona Gyula

Kerényi I. Kálmán

Kismajor

Katona József

Keresztes Sándor

Kismarja

Katona Kálmán

Keresztes Sándorné

Kisnamény

Katona Lívia

Keresztessy József

Kispalád

Katona Mária

Keresztessy Zoltán

Kisrát

Katona Miklós

Keresztury Sándor

Kiss Albert

Katona Sándor

Keresztury Sándorné

Kiss Albertné

Katona Valéria

Kéri Andrásné Szávó Eszter

Kiss Antal

Kazai Benjamin

Kéri Sándor

Kiss Bertalan

Kecskemét

Kérsemjén

Kiss Ferenc

Kecskeméthy György

Kertész Sámuel

Kiss Gusztáv

Kecskeméthy Sára

Kertész Sándor

Kiss Gy. János

Kecskés Balázs

Kéry Sándor

Kiss György

Kegyes Istvánné

Kész Pál

Kiss Gyula

Kék

Kétegyháza

Kiss Ilona

Kékcse

Ketesd

Kiss István

Kéky Gyula

Kézy György

Kiss János

Kelemen Ernő

Kicsi Miklós

Kiss Jenő

Kelemen Etelka

Kigyós Sándor

Kiss József

Kelemen Ferenc

Kincses Endre

Kiss József

Kelemen József

Király Ágnes

Kiss Kálmán

Kelemen László

Király István

Kiss Károly

Kelemen Zoltán

Király János

Kiss Lajos

Kelemen Zsigmond

Király Lajos

Kiss László

Kelemen Zsigmondné

Király Sándor

Kiss Márton

Keller Mihály

Király Zoltán

Kiss Pál

Kemecse

Kirchmáyer Gyula

Kiss Viola

Kemecsey Ferenc

Kis Ilona

Kiss Zoltán

Kende György

Kis Imre

Kisújszál ás

Kende Miklós

Kis János

Kisvárda

Kenderes

Kis József

Kiszombor

Kenderesi István

Kis Lajos

Kisszántó

Kenéz Kálmánné

Kis Magda

Kisszekeres

Kenéz Sándor

Kis Mihály

Kocó Pál

Kenéz Sándorné

Kis Tamás

Koczóh Sándor

Kenézlő

Kisar

Kocsár Imréné

Kenyeres Sándor

Kisbodak

Kocsi Géza

Kerekes Éva

Kishódos

Kocsi Sándor

Kerekes Ferenc

Kiskálló

Kocsis András

Kerekes Imre

Kiskereki

Kocsis Béla

Kerekes István

Kiskirályság

Kocsis János

Kerekes János

Kisköre

Kocsis Kálmán

Kerekes József

Kiskunlacháza

Kocsis Lajos

– 416 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Kocskay Ferencné

Korsós József

Kozma János

Kocsord

Kósa Béla

Kozmáné Varga Irma

Kodácsi János

Kósa Ferenc

Köblös Mihály

Koffler Ferenc

Kósa Feri

Ködmön Gábor

Kokad

Kósa Károly

Kökényessy András

Kol ár József

Kósa Lajos

Kökényessy Endréné

Kol áth József

Kósa Zsigmond

Kölcse

Kolonnay László

Kótaj

Kölgyessy László

Kolozs Károly

Kotvics Imre

Költő Gyula

Kolozs Sándor

Kovács Balázs

Kömörő

Kolozsvár

Kovács Bertalan

Könczey Albert

Kolozsvári Kiss László

Kovács Endre

Könyves Kálmánné

Komádi

Kovács Ernő dr.

Könyves Tóth Albert

Komáromy Gábor

Kovács Ferenc

Körösfő

Komlódtótfalu

Kovács Gabriel a

Kőrösi Balázs

Komlós

Kovács Gizel a

Körösladány

Komlósi Gábor

Kovács Gyula

Körösnagyharsány

Komlóssy György

Kovács Ibolya

Köröstarcsa

Komlóssyné

Kovács Ilonka

Köröstarján

Komolay Sándor

Kovács Imre

Körösszakál

Komoró

Kovács Irma

Körösszegapáti

Konc Bertalan

Kovács István

Körtvélyessy László

Koncz Aurélné

Kovács Istvánné Teleki Zsu-

Köszl Ottóné

Koncz István

zsánna

Kötcse

Koncz Janika

Kovács János

Kötegyán

Koncz József

Kovács Jenő

Kötél Béniné Kovács Lila

Koncz Tamás

Kovács József

Kötel István

Koncz Zoltán

Kovács Juliánna

Kövendy Lajos

Kondor Béla

Kovács Károly

Kövér András

Kónya Ferenc

Kovács Károlyné Juhász Anna

Kövér Endre

Kónya Gábor

Kovács Lajos

Kövér László

Konyár

Kovács Lajosné

Krakkó József

Kopácsy Klára

Kovács László

Kregcsy Valdemár

Kopcsó András

Kovács Mária

Kreskay Ferencné

Kopócsapáti

Kovács Mihály

Kresznerics Gyula

Koppányi Gyula

Kovács Miklós

Kriston Antal

Koréh Endréné

Kovács Pál

Kriston Elek

Kormos Gyula

Kovács Sándor

Kriston Géza

Kormos Lajos

Kovács Tibor

Kriston Sándor

Korocz László

Kovács Tiborné

Kruchió Lajos

Kóródy Gyula

Kovács Zsigmond

Kuki Lajos

Korolyó kapitány

Kovácsné

Kulcsár Endre

Korom József

Kovaltsik Lászlóné

Kulcsár Erzsébet

Korpos Zsófia

Kozák Mária

Kuli János

Korsos István

Kozma Irén

Kulin Lajos

– 417 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Kulóz Miklós

László Albert

Erzsébet

Kun Albert

László Gyula

Lovas Márton

Kun Antal

László János

Lőcsey Lajos

Kun Elek

László Jenő

Lőrinc Mihály

Kun Ilona

Lázári

Lőrinczy András

Kun István

Lecső József

Lőrinczy József

Kun Józsefné Zakor Juliánna

Lédeczi Béla

Lőrinczy Józsefné

Kun Pál

Leel-Őssy Árpád

Lövő

Kun Vilibald

Leffelholcz Gábor

Lövőpetri

Kunágota

Leffelholcz Judit

Ludász Gyula

Kuncsorba

Lénárt Gyula

Lukácskó András

Kunhegyes

Lénártfalva

M. Kiss Gyula

Kunmadaras

Lencz G. Sándor

M. Kiss Gyuláné Tarczali

Kunszentmárton

Lencse Jenő

Erzsébet

Kunyhó Szabó István

Lengyel Antal

M. Tóth József

Kurdi Sándor

Lengyel Bálint

Maár Olga

Kurucz József

Lengyel Ferenc

Mácsa

Kuruczné

Lengyel Jenő

Mád

Kustár Dániel

Lengyel József

Madai Sándor

Kuszka István

Lengyel Sándor

Madar Sándor

Kutasy Margit

Lengyel Sándorné

Madarassy András

Kürthy Erzsébet

Lengyel Zoltán

Madarassy Géza

L. Nagy Emília

Lenkey Endre

Madarász József

L. Nagy István

Lenthe Lajos

Madarász Károlyné Balogh

L. Nagy Juliánna

Leolescu

Terézia

L. Tóth András

Léva

Mados Imre

L. Tóth Józsefné

Lévai Mihály

Mados Miklósné

Laczkó László

Lévay Géza

Magi Mátyás

Laczkó Lászlóné

Lévay Károly

Magoss Sándor

Ladányi Imre

Lévay Mária

Magyar Ágnes

Lajos Béla

Ligárt Mihály

Magyarcsanád

Lajos Mihály

Lipcsei Gábor

Magyardombegyház

Lajosmajor

Lipcsei Sándor

Magyarhomorog

Lakatos Margit

Liptai Lajosné

Magyari Béla

Lakay Vilma

Lipták Dénes

Magyari Vince

Laki Lajos

Liszkai Gyula

Magyaró

Láng István

Lisznyai Albert

Magyarosi Béla

Lanku József

Litke

Magyary-Kossa István

Lányi Pál

Loós András

Majsay József

Láposhidegkút

Losonc

Majtis

Lapu György

Losonczy Endre

Makai József

Laskai Pál

Losonczy Géza

Makai Lajos

Laskay Péterné Molnár

Lovadi Lajos

Makkai Márton

Katalin

Lovas Gábor

Makkai Sándor

Laskod

Lovas Gáborné Létay Anna

Makkoshotyka

– 418 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Makláry Károlyné

Máté Géza

Mezőzombor

Makláry Pap Ernő

Máté János

Micsinay Péterné

Makó

Mátészalka

Mihály István

Makra Sándor

Máthé Kálmán

Mihályfalvi Margit

Mali Máté

Matolcs

Mihályháza

Mánai Szücs Ferenc

Matolcsi Antal

Mihályi Gyula

Mancsa Imre

Mátyus

Mihályi Sára

Mánd

Mauks László

Mikács Erzsébet

Mandel Mór

Megadja Erzsébet

Mikecz Gábor

Mándok

Megyeri Béla

Mikecs Lajos

Mándy István

Megyeri Lajos

Mikepércs

Mányi Jánost

Megyéry Pál

Miklovicz Sándor

Máramarossziget

Méhes Ilona

Mikó Imre

Marcsa Imre

Méhész Sándor

Mikó József

Marcsek Márta

Méhtelek

Mikó László

Margitta

Melegh Dániel

Mikó Miklós

Máriapócs

Melegh Tibor

Mikó Sándor

Marika testvér

Melkó István

Mikolay Istvánné

Marján Ferenc

Menyhért Tóni

Mikolay Pál

Marján János

Mérk

Milák Jenő

Marjay Géza

Mester István

Milák Jenőné

Marjay Károly

Mester János

Mile Barna

Márki Gábor

Mester József

Milota

Márki Róza

Mester Lajosné

Milotay Lajos

Markó Jenő

Mészáros Imre

Miskolc

Márokpapi

Mészáros István

Miskolczy Barnáné

Marozsán Ilona

Mészáros József

Misztótfalu

Marsalkó József

Mészáros Mihály

Mitrik Sarolta

Marsalkó Józsefné Balogh

Mészáros Sándor

Mitrovics Gyula

Emma

Mezei Béla

Moczok Lászlóné

Mártha Lajos

Mezei Lajos

Mogyorós Sándor

Mártha testvér

Mezei Sándor

Mohács

Márton Antal

Mezei Sándorné

Mohácsi József

Márton Árpád

Mező Bernát

Molnár (Gabi) Gabriel a

Márton El a

Mezőberény

Molnár A. Béla

Márton Ferenc(z)

Mezőcsát

Molnár Antal

Márton Gábor

Mezőgyán

Molnár Aranka

Márton István

Mezőhegyes

Molnár Bálint

Marton József

Mezőkaszony

Molnár Béla

Márton Lászlót

Mezőkeresztes

Molnár Elemér

Márton Sándor

Mezőkovácsháza

Molnár Ernő

Martonffy Béla

Mezőkövesd

Molnár Ferenc

Martsa Imre

Mezőladány

Molnár Géza

Masznyik Endre

Mezősas

Molnár Gyula

Mátay Andorné

Mezőtúr

Molnár Imre

– 419 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Molnár István

Nagy Dániel

Nagyhalász

Molnár János

Nagy Dezső

Nagyhodos

Molnár Jenő

Nagy Elek

Nagykálló

Molnár József

Nagy Ferenc(z)

Nagykároly

Molnár Klára

Nagy G. Sándor

Nagykereki

Molnár Lajos

Nagy Gábor

Nagykőrös

Molnár László

Nagy Géza

Nagylak

Molnár Márton

Nagy Gizel a

Nagyléta

Molnár Pál

Nagy Gyula

Nagylónya

Molnár Pálné

Nagy Imre

Nagymágocs

Molnár Sámuel

Nagy Irma

Nagymajlát

Molnár Sándor

Nagy István

Nagymajor

Molnár Vince

Nagy J. Lajos

Nagymáté Juliánna

Molnár Zoltán

Nagy János

Nagymáté László

Monoki Ilona

Nagy Jenő

Nagymáté Margit

Monor

Nagy József

Nagymáté Péterné Csabai

Monori Imre

Nagy Juliánna

Anna

Monostorpályi

Nagy Kálmán

Nagypalád

Mónus Ferenc

Nagy Károly

Nagypirit

Monus Sándor

Nagy Károlyné

Nagyrábé

Mónyiné Csil ag Angéla

Nagy Lajos

Nagyszalonta

Mór

Nagy László

Nagyszántó

Morvay Aladár

Nagy Lóránt

Nagyszékely

Moszkva

Nagy Margit

Nagyszekeres

Mózes Anikó

Nagy Márton

Nagyszénás

Mózsik Antal

Nagy Mátyás

Nagyszőllős

Mudri Pál

Nagy Mihály

Nagytomaj

Munkács

Nagy Mihályné

Nagyvárad

Munkácsy (Munkácsi) György

Nagy Miklós

Nagyvarsány

Munkácsy Károly

Nagy Olga

Nánási Mihály

Muraközi Ferencné Horváth

Nagy Samu

Nánási Piroska

Ilona

Nagy Sándor

Nánássy Andor

Muraközy Éva

Nagy Tibor

Nánássy Erzsébet

Muraközy Gyula

Nagy Zoltán

Nánay Attila

Murányi József

Nagyar

Nánayné

Mustó Sándor

Nagyatádi Szabó István

Napkor

N. Nagy Ilona

Nagybacskó

Némedy István

Nábrád

Nagybajom

Némedy Zoltán

Nadányi János

Nagybánya

Nemes Alajosné Révész

Nádor János

Nagybereg

Juliánna

Nádudvar

Nagybocskó

Nemes Ferencz

Nagy Adél

Nagydobos

Nemes Imre

Nagy Balázs Dezső

Nagyecsed

Nemes István

Nagy Béla

Nagygéc

Nemes János

Nagy Bertalan

Naggyörgy Sándor

Nemes Sándor

– 420 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Nemesborzova

Nyírparasznya

Orosháza

Nemesné

Nyírpazony

Orosz B. Sándor

Német István

Nyírtass

Orosz Gyula

Németh Gizel a

Nyírtét

Orosz János

Németh Lajos

Nyírtura

Orosz Kálmán

Németh László

Nyírvasvári

Orosz Lajos

Németh Vince

Nyitray Etelka

Orosz Mária

Némethy István

Nyitray Zoltán

Orosz Sándorné

Némethy Mária

Nyulak Béla

Orosz Tamás

Nicolescu

O. Tóth György

Oroszlán Sándor

Nikolajevics Baikov Barisz

O. Varga Imre

Orth Imre

Nobik József

Ófehértó

Orvos Béla

Novák Károly

Ohat

Orvos György

Novi Sambor

Okány

Orvos Lajos

Nyárád

Ókécske

Osváth Sándor

Nyéky Imre

Oláh A. Balázs

Ottomány

Nyerges Ferenc

Oláh Balázs

Óvári

Nyerges Jolán

Oláh Béla

Óváry Géza

Nyeste Géza

Oláh Gyula

Ózd

Nyeste István

Oláh István

Ozsváth Józsefné

Nyeste Istvánné

Oláh János

Öcsöd

Nyeste József

Oláh József

Öcsödi Gáborné

Nyikos Sándor

Oláh Károly

Ökrös Erzsébet

Nyírábrány

Oláh Mihály

Ökrös István

Nyíracsád

Oláh Sándor

Ökrös József

Nyíradony

Oláh Zsigmond

Őr

Nyírbátor

Olajos Pál

Ördög Lajos

Nyírbogát

Olasz Béla

Ördögkút

Nyírbogdány

Olasz István

Őri József

Nyíregyháza

Olcsva

Őry Zoltán

Nyíresújfalu

Olcsvaapáti

Ötvös András

Nyírgelse

Olteanu István

P. Nagy Elek

Nyírgyulaj

Onda Sándor

P. Oláh Mihály

Nyiri Albert

Ónodi Géza

P. Szász Lajos

Nyiri István

Ópályi

Paál Gyula

Nyíribrony

Orbán Elek

Pájer Gyula

Nyírjákó

Orbán Elekné

Paks

Nyírkarász

Orbán Gyula

Paksi Kis Sándor

Nyírkáta (lásd Gebe)

Orbán Sámuel

Paksi Sándor

Nyírkércs

Orbán Sándor

Paksy Kiss Sándor

Nyírlövő

Orcskó Gizel a

Paksy Sándor

Nyírlugos

Orgován József

Pál Albert

Nyírmada

Orgován Lajos

Pál Erzsébet

Nyírmeggyes

Ormós István

Pál Ferenc

Nyírmihálydi

Oros

Pál János

– 421 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Pál József

Papp László

Pethő Antal

Pál Mihály

Papp Mihály

Pethő Ferenc

Palágyi István

Papp Pálné

Pethő Gyula

Pálfi Antal

Papp Sándor

Pethő Károly

Páll Dezső

Papp Sándorné

Pethő Zoltán

Páll Sándor

Papp Tibor

Petneháza

Pallagi István

Parrag Gyula

Petneházi László

Pal agi Istvánné

Parti Sándor

Petri Imre

Palotás István

Paszab

Petrovich Ede

Pálur Istvánné

Pásztó

Pettes Andor

Pánczél Jenő

Pásztor Erzsébet

Pikó Imre

Pánczél László

Pásztor Géza

Pincési Sándor

Pankota

Pásztor János

Pinczés Imre

Pankovits Jolán

Pásztor Zsigmond

Pintér Benjámin

Panyola

Patai Ambrus

Pintér Sámuel

Pap

Pataki József

Pintér Sándor

Pap Andor

Pataki Józsefné

Pipis István

Pap Béla

Pataki Lajos

Piricse

Pap Erzsébet

Pataki Sándor

Pista Ilona

Pap Ilona

Pataki Zoltán

Pocsaj

Pap László

Pátaky László

Pokol Borbála

Pap Zsigmond

Patay Irén

Pokol Rozália

Pápa

Patkós Imre

Polgár

Pápai Károly

Patkós János

Polgárdi

Pápai Sándor

Patkov Wallentin

Polyik Jánosné

Papkeszi

Patóháza

Pongrácz Elemér

Papolczy Zoltán

Pátroha

Porcsalma

Papos

Pátyod

Porcsalmi Lajos

Papp

Paulicsek

Poroszlay Ferenc

Papp Amanda

Péchy Szabolcs

Porzsolt

Papp Andor

Pécs

Porzsolt Ferenc

Papp Béla

Pelbárthida

Porzsolt István

Papp Ferenc(z)

Peleskey Sándor

Porzsolt Judit

Papp Gábor

Pelle Erzsébet

Pósalak

Papp Gézáné

Pelő Imre

Pósalaky László

Papp Gyula

Penke Lajosné Kovács Ilona

Posta József

Papp Imre

Pénzes Erzsébet

Pótor Aladár

Papp Imre

Penyige

Pótor Dániel

Papp Irma Judit

Perbenyik

Pótor Iboly Erzsébet

Papp József

Perecz István

Pótor Sámuel

Papp Kálmán

Pernyéspuszta

Póvik Albert

Papp Kálmán Jenő

Pesti László

Pozsár Gyula

Papp Károly

Péter István

Pozsgay Károly vitéz

Papp Lajos

Péter Lajos

Pozsonyi Jánosné Tóth Zsu-

Papp Lajosné

Péter Szarka László

zsánna

– 422 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Prága

Rákosszentmihály

Sajtos Mihály

Prügy

Ramocsaháza

Salga Margit

Puskár Juliánna

Rapcsák Péter

Sal ai Péter

Puskás Lajos

Rápó Károly

Sal ay Gézáné

Pusztagyenda

Rápolt

Sal ayné Kovács Ibolya

Pusztai Sándor

Rápolthy László

Sándor Imréné

Pusztakengyel

Rápolty Árpád

Sándor Kálmánné Antal

Pusztarozsály

Raposs Viktor

Erzsébet

Putnoki István

Rásky András

Sándor Nándor

Püspökladány

Ratkai István

Sándor Pál

Püspöklele

Rátkay László

Sánta Erzsébet

R. Hegedűs Ferenc

Rátonyi Irma

Sáp

R. Nagy László

Rátz Lajos

Sápi Ibolya

R. Szücs Erzsébet

Ravasz László

Sárbogárd

R. Tarsoly Antal

Rébék Pál

Sarkad

Rab János

Rebi Ferencz

Sarkadi Nagy Antal

Rab Mihály

Rédai József

Sarkadkeresztúr

Rácz Ambrus

Rédey (Rédei) József

Sarkadmeggyes

Rácz Antal

Reformátuskovácsháza

Sarkadújtelek

Rácz Géza

Reho Gyula

Sarkady Ferenc

Rácz Gyula

Rékasi Gábor

Sarkady Ilona

Rácz János

Rékasi Sándor

Sarkady István

Rácz Jenő

Remenyik Sándorné

Sarkady Károly

Rácz József

Resch Mihályné

Sarkady Pál

Rácz Károly

Réthy Lajos

Sárköz

Rácz Lajos

Rétközberencs

Sárközi István

Rácz Mihály

Sarkadi Pál

Sárospatak

Rácz Miksa

Rév

Sárossy Imre

Rácz Sándor

Révaranyos

Sárrétudvari

Rácz Zoltán

Révész Dezső

Sass Kálmán

Rácsai Lajos

Révész Imre

Sass Sándor

Rádi István

Rezes Mihály

Saszet Győző

Radnóthi Endréné

Rohod

Sátoraljaújhely

Radó József

Román László

Sch. Bán Rozália

Radó Margit

Romhányi Istvánné

Scholz

Radványi János

Rónay Gyula

Schuller János

Raffay Lajos

Rostás Jánosné Tóth Mária

Schwirián László

Rahó

Rózsa Jenő

Schwirián Lászlóné

Rakács Sándor

Rozsnyó

Sebestyén Béla

Rakamaz

Rudabánya

Sebestyén Kálmán

Rákó Aliz

Ruth testvér

Sebestyén László

Rákó György

S. Debreczeni Lajos

Sebeszta Gyula

Rákóczfalvi Edit

Sáfár Sándor

Sebők Jánosné Nagy Borbála

Rákóczifalva

Sajti Károly

Sebők József

Rákossy József

Sajtós Imre

Sebők Lajos

– 423 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Seeberg Béla

Smóling Gábor

Szabó Bertalan

Séllei Vilma

Soltész János

Szabó Dániel

Semjén

Soltikápolna

Szabó Dezső

Sényő

Solymosi József

Szabó Elek

Sényő Szabolcs

Sólyom Ferencné Balogh

Szabó Elemér

Séra Gyula

Margit

Szabó Endre

Séra Mihály

Sólyom Géza

Szabó Erzsébet

Serdült Károly

Sólyom Imre

Szabó Ferenc

Seres Béla

Sólyom Károly

Szabó Gáspár

Seress Imre

Somogyi Antal

Szabó Géza

Seress László

Somogyi Etelka

Szabó Gyula

Sértő Radics István

Somogyi György

Szabó Imre

Sesztina Nagybákay Jenő

Somogyi István

Szabó Imréné Tóth Gizel a

Sigulenszki Dusán

Somogyi János

Szabó Irén

Sikolya Albert

Somogyi József

Szabó István

Siménfalvy Árpád

Somogyi Mihály

Szabó István

Simon Anna

Sonkád

Szabó János

Simon Elek

Soós Béla

Szabó Jenő

Simon Endre

Soós Ferenc

Szabó József

Simon Erzsébet

Soós Imre

Szabó Kálmán

Simon Gyula

Soós István

Szabó Károly

Simon Imre

Soós Márton

Szabó Katalin

Simón István

Sopron

Szabó Lajos

Simon Károly

Sóspuszta

Szabó Lajosné

Simon László

Sóstó

Szabó László

Simon Lászlóné

Sőreghy János

Szabó Lászlóné

Simon Pál

Stancke Stettini

Szabó Mária

Simon Péter

Staudinger Béla

Szabó Mihály

Simon Sándor

Strompf László

Szabó Pál

Simon Sándorné

Sulyok Sándor

Szabó Péter

Sinai Lajos

Sütő Imre

Szabó Rózsa

Sinka József

Sütő Károly

Szabó Sándor

Sipka Sándor

Sütő Lajos

Szabó Sándorné

Sipos Ferenc

Sütő Miklós Dezső

Szabó Sára

Sipos Ida

Sütő Zoltán

Szabó Tibor

Sipos Imre

Sz. Tóth András

Szabó Zoltán

Sipos István

Szabad Károly

Szabolcs

Sipos Istvánné

Szabadfi Sándor

Szabolcsbáka

Sipos József

Szabadka

Szabolcsveresmart

Sipos Károly

Szabados László

Szajol

Sipos Károlyné Melkó Irén

Szabó Ambrus

Szakács Andor

Sipos Róza

Szabó Andor

Szakáts József

Siposs Jenő

Szabó Antal

Szakoly

Siter

Szabó Antalné

Szakolyi Sándor

Smaregla Mihály

Szabó Béla

Szalacs

– 424 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Szalacsi József

Szathmáry Gábor

Szentetornya

Szalárd

Szatmár

Szentgál

Szálasi Ferenc

Szatmárcseke

Szentjóbi Menyhért

Szalay András

Szatmárgörbed

Szentjóby-Szabó Tibor

Szalay Józsefné

Szatmárhegy

Szentpéteri István

Szalay Pál

Szatmári László

Szentpéterszeg

Szalay Sándor

Szatmárnémeti

Szennyessy József

Száldobágyi József

Szatmárököritó

Szépkenyerűszentmárton

Szalics Ilona

Szatmárudvari

Szepsy József

Szálkay Antal

Szávó Lajos

Szeremley Béla

Szalkay Sándor

Széchényi Endre

Szerencs

Szalonna

Széchy Péter

Szerencsi János

Szalontai Sándor

Szécsény

Szerenyi Pál

Szamosangyalos

Szécsi András

Szerep

Szamosbecs

Szécsi Ferenc

Szibéria

Szamosdara

Szeged

Szigethy Lászlóné Fodor

Szamosdob

Szegedi Ilona

Margit

Szamoskér

Szeghalmi József

Szigeti Károly

Szamoskóród

Szeghalmy Sándor

Szikszai Erzsébet

Szamossályi

Szeghalom

Szikszay Csil a

Szamostatárfalva

Székely

Szikszay István

Szamosújlak

Székely Dániel

Szikszay Jánosné

Szamosszeg

Székely Ferenc

Szikszó

Szaniszló

Székely László

Szilágyi Árpád

Szaniszló Endre

Székely Mária

Szilágyi Erzsébet

Szanka Margit

Székely Sándor

Szilágyi Imre

Szánthó Béla

Székelyhíd

Szilágyi István

Szántó Gábor

Székelyhídi Béla

Szilágyi János

Szántó Gusztáv

Székelyhídi Béláné Katona

Szilágyi József

Szántó Imréné

Mária

Szilágyi Józsefné

Szántó József

Szekeres Dénes

Szilágyi Károly

Szántó Margit

Szekeres Gabriel a

Szilágyi Lajos

Szántó Sándor

Szekeres László

Szilágyi Márton

Szanyigó Ferenc

Szekszárd

Szilágyi Sándor

Szappanos Károly

Szél Balázs

Szilágynagyfalu

Szarka Boldizsár

Széles Lajos

Szilva Endre

Szarka László

Szeles Sándor

Szilveszter Ákos

Szarka Sándor

Széll Gyula

Szilye János

Szarka Zoltán

Szénásy Imre

Szinérváralja

Szarvas

Szenczy István

Szini Béla

Szarvassziget

Szenes László

Szinok Zoltán

Szász

Szentandrási Elek

Szirbik Sándor

Szász Béla

Szentannay Dénesné

Szlezák László

Szász Imre

Szentes

Szoboszlay Sándor

Szászi József

Szentesy(i) Gedeon

Szokody

– 425 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Szokond

Szücs Jenő

Tassy Kálmánné

Szólád

Szücs József

Tát

Szolády Sándor

Szücs Lajos

Tata

Szolnok

Szűcs Lajos András

Tatár András

Szolyva

Szűcs László

Tatár Antal

Szombathely

Szűcs Péter

Tatár József

Szombathy Béla

Szűcs Sándor

Tatár Tamás

Szombathy Bertalan

Szügyi Dániel

Técső

Szombathy Imre

Szük Károly

Tedej

Szombathy Károly

T. Bertalan Ferencz

Téglás

Szondy György

T. Papp Ferenc

Telegdy József

Szondy István

T. Tóth Albertné

Telekháza

Szónok Albert

Taar Ferenc

Temesvár

Szónok Béla

Taar Mihály

Tenyei Gyula

Szőcs Gyula

Tájak Ilona

Tenyeiné Horogh Ilona

Szőcs Piroska

Tájnel Sándor

Tényő

Sződemeter

Tajta Miklós

Tépe

Sződliget

Takács Ambrus

Terjék József

Szőke Bertalan

Takács András

Tetétlen

Szőke Ferenc

Takács Gábor

Thamó Béla

Szőke Ilona

Takács Imre

Thuróczy Zoltán

Szőke Imréné

Takács István

Thurzó Ilona

Szőke Károly

Takács László

Tikász István

Szőke Mihály

Takács Mária

Tikos Jánosné

Szőke Sándor

Takács Sándor

Tisza Imre

Szőke Zoltán

Tákos

Tiszaadony

Szőllősi Károly

Taktaharkány

Tiszabábolna

Szöllösi Sára

Tamás András

Tiszabecs

Szőllőssy Ferenc

Tamásváralja

Tiszabercel

Szőllősy Sándorné

Tápiószele

Tiszaberek

Szőnyi Mihály

Tapolca

Tiszabezdéd

Szörényi László

Tar Ferenc

Tiszabő

Szövetes Mihály

Tar János

Tiszabökény

Sztálingrád

Tar József

Tiszabura

Sztrelkó Lajos

Tar Károly

Tiszacsécse

Szundy Béla

Tar Lajos

Tiszacsege

Szundy László

Tarcal

Tiszadada

Szűcs András

Tarczali Viktor

Tiszaderzs

Szücs Antal

Tarcsi Lajos

Tiszadob

Szücs Endre

Tariska Béla

Tiszaeszlár

Szűcs Endre

Tariska Zoltán

Tiszafegyvernek

Szűcs Eszter

Tarpa

Tiszaföldvár

Szűcs Gyula

Tarrné Dombi Mária

Tiszafüred

Szücs Imre

Tarsoly Imre

Tiszagyulaháza

Szücs János

Tassy János

Tiszaigar

– 426 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Tiszainoka

Tornyospálca

Török Ida

Tiszakanyár

Tót Gábor

Török Imre

Tiszakerecseny

Tóth Andor

Török Jánost

Tiszakóród

Tóth Anikó

Török József

Tiszakürt

Tóth Árpádné

Török László

Tiszalök

Tóth Béla

Török Vince

Tiszalúc

Tóth Dezső

Török Zsigmond

Tiszamogyorós

Tóth Ernő

Törökbálint

Tiszanána

Tóth Etelka

Törökszentmiklós

Tiszaörs

Tóth F. Lajos

Tőzsér Áron

Tiszapéterfalva

Tóth Ferenc

Tőzsér Erzsébet

Tiszapolgár

Tóth Gábor

Tözsér Mihály

Tiszarád

Tóth György

Trencsényi János

Tiszaroff

Tóth I. István

Trosztel Aranka

Tiszasas

Tóth Imre

Tukacs János

Tiszasüly

Tóth István

Tukacs Jánosné Erdős Mag-

Tiszaszalka

Tóth Istvánné Nemes Erzsébet

dolna

Tiszaszalók

Tóth János

Tukács László

Tiszaszentimre

Tóth Jenő

Tunyog

Tiszaszentmárton

Tóth József

Turai Kálmán

Tiszaszőlős

Tóth Józsefné Horváth Er-

Turai Kálmánné

Tiszaug

zsébet

Turgony

Tiszaújhely

Tóth Kálmán

Turi Ferenc

Tiszaújlak

Tóth Károly

Turi Imre

Tiszavárkony

Tóth Katalin Erzsébet

Turi Sándor

Tiszavid

Tóth Lajos

Túristvándi

Tivadar

Tóth László

Túrkeve

Tivadar András

Tóth Mária

Túrricse

Tivadarfalva

Tóth P. Etelka

Turtóczki Sándor

Tóbiás Gábor

Tóth P. József

Turzó Mihály

Toka Gyulát

Tóth Sándor

Tuzsér

Tokaj

Tótkomlós

Tyukod

Tokaji Károly

Tőkés Elek

U. Nagy László

Tolcsva

Tőkés György

Újfegyvernek

Told

Tőkés Sándor

Újfehértó

Toldy Irén

Tőkés Tibor

Ujházi Béla

Tomay Dezső

Tőkési Sándor

Ujhelyi Mihály

Tomor

Tölcséry István

Újiráz

Topa Dezső

Tömöry Ferencz

Újkenéz

Torda

Tömöry Ilona

Újlaki Gyula

Torday Ferenc

Tömöry Lajos

Ujlaky István

Torday Zsigmond

Török Andrást

Újlaky Lajos

Torkos Béla

Török Ede

Újléta

Torma Béla

Török Eszter

Újszalonta

Tornyi Gyula

Török Gyula

Újszentgyörgy

– 427 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Ujvári Eszter

Váralmás

Vasvári Sándor

Újváros

Varga András

Vatga Ferencné

Ujvárosi Péter

Varga Bálint

Vecseri Lajos

Ujvárossy Imre

Varga Bálintné

Vécsey Arthurné

Ungvári Erzsébet

Varga Béla

Vécsey József

Unoka Lajos

Varga Dávidné

Vécsy Gyula

Uray Miklós

Varga Dezső

Végh András

Uray Sándor

Varga Éva

Végh Dániel

Urbin Lajos

Varga Ferenc

Végh Endre

Urbin Mária

Varga Gyula

Végh Gábor

Úry Ferenc

Varga József

Végh István

Uszka

Varga Károly

Végh Lajos

Ürögdi Ferenc

Varga Lajos

Végh Lukács

Üveges Zoltán

Varga Lajosné

Végh Mihály

V. Molnár István

Varga László

Végh Sándor

Vác

Varga Lászlóné Lázár Gizel a

Vékony Sándor

Vácz Sándor

Varga Levente

Velencéről Kiss Károly

Vadai Béla

Varga Róza

Vencsellő

Vadai Ferenc

Varga Sándor

Verecke

Vadász Jánosné

Varga Sándorné

Veres Bertalan

Vadon Béla

Várgede

Veres János

Vadon József

Vargha Gyuláné

Veres Lajos

Vadon Sándor

Vargha Irén

Veres Sándor

Vági József

Vargha Zoltán

Veress Barna György

Vágó Mihály

Vári Imre

Veress Ilona

Vaja

Varju Gyula

Veress Irén

Vajda Balázs

Varjúlapos

Veress János

Vajda Benő

Vas István

Veress József

Vajda József

Vas József

Veress Károly

Vajda Károly

Vásárhelyi Sándor

Veress László

Vajda Krisztina

Vásárosnamény

Veress Magdolna

Vajda Sándor

Vásáry József

Veress Miklós

Vajdics János

Vasmegyer

Veress Zoltán

Vajó János

Vass András

Veresváry László

Vajó Zoltán Zsolt

Vass Antal

Versényi Sándor

Valek Ágnes

Vass Emília

Versényiné Bernáth Erzsébet

Vámosatya

Vass Ferenc

Verserényi Béla

Vámosoroszi

Vass Géza

Vértes

Vámospércs

Vass Gyula

Veszprém

Váncsod

Vass János

Veszprémy István

Váncsodi Imre

Vass József

Vésztő

Vándor Ernő

Vass Károly

Vezendy József

Ványa Inna

Vass Lajos

Vezseny

Ványai Imre

Vass Zoltán

Vida Anna

Váradolaszi

Vasvári János

Vida Magdolna

– 428 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Vígh Bertalan

Zolnai Mihály

Vigh Erzsébet

Zoltán Gábor

Vigh György

Zuber Lajos

Vigh Sándort

Zsadány

Vígvári Lajos

Zsadon Sándor

Vigvári Mihály

Zsáka

Vincze Antal

Zsarolyán

Vincze Béla

Zsemlye Jánosné Alföldy

Virág Mária

Margit

Visegrád

Zsengellér Margittal

Visk

Zsófia testvér

Visky

Zsoldos Ferenc

Viss

Zsuga Júlia

Vitályos Sándor

Zsurk

Vitéz Máté

Zsurkay György

Vitka

Vizsoly

Voronyezs

Vörös Lajos

Vörös Mihály

Vöröss Jánosné

Wágner Lajos

Waldeck Hubert

Weindl

Wenkcheim gróf

Z. Katona Sándor

Z. Papp Mihály

Zádor Mihály

Zágonyi Jakab

Zagyva Imre

Zagyva László

Zagyva Lenke

Záhony

Zák Róza

Zámbory Sándor

Zazar

Zeke Árpád

Zeley László

Zergi Gábor

Zétényi Gyula

Zirc

Zita testvér

Zittau

Zolnai Imréné

Zolnai Irma

– 429 –

XII. rész

KRISZTUSBAN NYERT ERŐ I-II.

HELYSÉG-ÉS SZEMÉLYNÉVMUTATÓ

Melléklet

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Á. Borsy István II 170

Árva Sándorné Pál Mártha I 345

Bakos Lajosné Vajda Krisztina

Abádszalók I 235 II 12, 14, 17,

Ary Antal I 26, 397

II 107

19, 21, 47, 48

Ary Endre I 345

Bakoss Ottilia II 102

Abapuszta II 151

Ary Endréné I 345

Baksay László I 159

Abary Antalné I 26

Ary Magdolna I 397

Baktalórántháza II 132, 134,

Abony II 279

Asszonyvására I 226, 227

139, 185, 200

Ábrahám András I 139

Asztalos Péter I 362

Bakura Sándor I 151

Ábrahám Antal II 103, 107,

Átány II 15

Balássy Mária I 195

110, 111

Áts Katalin II 68

Balatonfőkajár II 282

Abrók Sándor I 35

Áts Tibor II 124

Balatonfüred I 248

Ács Ferenc II 253

Azeri Imre I 254

Balatonlelle II 83

Ács Jolán I 316

B. Bertalan Lajos II 259

Balatonszárszó I 137

Ács Katalin II 25

B. Debreczeni Andrásné II 124

Balatonszepezd I 78

Adametz Ede II 126

B. Ékes Pál I 346

Balázs Andrásné

Adorján Béla II 338

B. Ékes Sándor I 346

Balázs István II 20

Adorján István II 188, 196

B. Jánvári Sándor I 366

Balázs Istvánné II 26

Adorjáni János II 256

B. Kiss Imre I 236

Bálint Béla II 333

Adorjáni Jánosné II 256

B. Kiss Károly II 132

Bálint Eszter II 201

Ady Elemér II 140

B. Kiss Sándor II 108

Bálint István II 257

Ady László II 140

B. Kiss Zsigmond I 98, 99

Bálint János II 201

Agárdi Béla I 268

B. Kovács Péter II 37

Bálint László I 300

Agárdy Sándor I 362

B. Major László II 37

Balkány II 134, 135, 165, 202

Ajak I 354, 377, 423, 424

B. Sólyom Imre I 324

Bal a Ferencné I 365

Ajtay Jenő I 23

B. Szabó Lajos II 51

Bal a Gy. József I 364

Alacska I 395

Babos (Babós) Lászlóné

Bal a József I 349

Albert Etus I 181

Babus Gyula I 159

Bal a Margit I 48

Almássy Márton I 26

Bacsa Imre II 108

Bal a Zsigmond II 319

Álmosd I 227, 229, 230

Bacsa Lajos II 108

Bal ay Aladár I 245, 334

Alsófernezely II 348

Bacskó Anna I 431

Balmazújváros I 16, 18, 19, 34,

Alsótótfalu I 219

Bacsó Irma II 156, 157

52, 74, 181

Ambrózfalva

Bacsó Jenő I 250

Balog Gyula II 344

Ambrus Julia I 211

Bagamér I 229, 230, 317, 319

Balog István II 146

Anarcs I 355, 377, 426, 429

337

Balog Kálmán II 234

Andó Ferenc I 187, 188, 190

Bagdi Ágnes II 258

Balog Tibor I 243

András Miklós II 233

Bagdi Ilona II 107

Balogh Andor II 256, 257

Angyal Samu I 47

Bagi Emil II 122

Balogh András I 101

Angyal Zoltánné II 124

Bagi Gábor II 97

Balogh Anna I 39

Antal Ferenc II 172

Bagoly Berta I 238

Balogh Antal I 39

Antal Gyula II 283

Bagoly Gizel a I 82

Balogh Béla I 272

Antalfy II 29

Bagoly Zsuzsánna II 202

Balogh Dániel II 17

Antóni Ernő II 122

Bagossy Vince I 240, 241

Balogh Dezső I 355, 389, 391,

Antóni János dr. II 122

Bágyi Ernő I 146

415, 417, 419 II 245

Apagy II 131, 132, 193, 206

Baja Mihály I 265

Balogh Dezsőné I 301

Apostol Elek I 31, 33, 43, 44

Bajkay Dezső I 39

Balogh Gábor I 356, 401 II 17

Apostolné Ember Mária I 43

Bajkay Dezsőné I 39

Balogh Ida I 431

Arad I 53, 116, 132, 135 II 28,

Bajusz Gyula II 82

Balogh Imre II 266

103, 270, 295

Bakó Gyula II 139

Balogh Imréné I 326

Aradványi István II 178

Bakó Istvánné II 239

Balogh István

Aranyosmeggyes II 130

Bakó László I 133, 138, 140

Balogh József I 193

Arató Ferenc I 35, 36, 37

Bakó Péter II 367

Balogh Károly I 202

Arday Aladár II 58

Bakóczy Imre I 223

Balogh Lajos I 207 II 266

Arday István I 161

Bakonszeg I 231, 233, 243

Balogh Mátyás I 89

Argyelán Zoltán II 122

Bakonszegi Gyuláné I 239

Balogh Miklós I 403

Ari Antal II 190

Bakonyi László I 13

Balogh Oszkár I 409

Ármós Zsigmond I 230

Bakos Béla I 151

Balogh Pál András I 398

Ártánd I 170 171, 172, 185 II

Bakos Kálmán I 187, 188

Balogh Róza I 188

275

Bakos Lajos II 107

Balogh Sándor I 69

– 2 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Baloghné II 284

Barta Rebeka I 231

Belsőbőcs II 207

Baloghné Kovács Ibolya I 442

Barta Sándor I 431

Bélteky Lajos I 45, 48, 51

Balsa II 136, 137, 138, 143, 144,

Barta Sándorné I 231

Bélteky Mária I 89

148, 227

Barta Tibor I 431

Bélteky Sándor II 295

Bán István II 48, 50, 51, 52, 53

Bartha Árpád I 342

Bencze János II 220

Bana Ilona I 76

Bartha Béla I 356, 357, 401, 402

Bende Balázs II 12, 13, 68

Bancsik János I 207, 211

II 344

Benedek Eszter I 238

Bánhegyesi Kálmán I 42

Bartha Dezső I 85, 86

Benedek Jolán II 212

Bánszegi Laszló I 49

Bartha Erzsébet I 201

Benedek László I 201

Bányai I 72

Bartha Gedeon II 344

Benk I 356, 357, 401, 402

Bányai Anna I 125

Bartha György I 93, 94

Benkő Ferencz I 98

Bányai Gizel a I 133

Bartha Gyula I 27, 343

Benkő Károly I 51, 52

Bányai N. Zoltán II 331

Bartha Jenő I 344

Benkő Viktor II 61

Bányay (Bányai) Sándor I 396

Bartha Jolán II 119, 120

Bérczy Miklós I 188

Bara József II 296, 363

Bartha Károly I 343

Berecky Zsigmond I 365

Bara Kálmán II 379

Bartha Lajos II 119, 120

Berecz András I 356, 401

Barabás I 144, 151, 160, 165

Bartha László I 34, 50

Berecz Áron I 398

Barabás Béla dr. II 94

Bartha Zoltán II 217

Berecz Péter I 398

Barabás Béla II 218, 236

Bartos Lajos I 33

Berecz Sándor II 173

Barabás Béláné II 93

Bary A. Zoltán II 259

Bereczki Lajos I 82

Barabás Béláné Deák Ilona II

Batári Kálmán I 382

Bereczky J. II 153

235

Báthory család I 252

Bereczky Sándor

Barabás Mihály I 296

Báthory László I 142

Beregdaróc I 145, 147

Báránd I 54, 233, 235, 236, 240

Bátori Mária II 94, 95

Beregsurány I 147, 148

Bárány István I 365

Batta Izabel a I 356, 401

Beregszász I 144, 146, 148, 151,

Baranya Pál I 228, 229

Batta József I 382

152, 159, 160, 163, 164, 165, 368,

Baranyi Barna dr. II 166

Batta Miklós II 253

432, 436 II 344, 396

Baranyi Barnáné II 167

Batta Zoltán I 356, 401

Beregújfalu I 148, 150

Baranyi Gábor I 193

Battonya I 88, 89, 105, 128, 132

Berekböszörmény II 256, 265

Barát Bálint II 203

Bátyu I 144, 151

Berencsi Béla I 373

Baráth Gusztáv II 235

Bay József I 102, 104

Berencsi Géza I 383, 388, 389,

Baráth Imre II 147, 148, 149, 150

Bazó Józsefné II 98

390

Baráth István II 235, 245

Bazsó Ilona I 180

Berencsi Gyula II 190

Baráth László II 235

Béczy Ernő I 207, 208, 211,

Berencsi Mihály II 159

Baráth Mihály II 158

214, 215

Berend II 316

Baráth Sándor II 235

Becsei Imre I 109

Berentei Ernő II 122

Barcza József I 367

Becsei István I 112

Berényi József I 263

Bárczay Gyula I 94

Becski József I 339

Berényi Sándor II 296

Barcsa Béla I 82, 83

Becsy Sándor II 185

Béres Antal II 38

Barcsa Gyula I 340

Bede Géza I 187, 188, 189

Béres Józsefné László Zsuzsánna

Barcsa József I 157, 343

Bede Gyula I 293, 342

Béres Károly I 221

Barcsa Lenke I 39

Beke István II 218

Beretzki Sándor I 107

Bardi János II 167

Békefi Benő II 177, 180

Berettyószentmárton I 172, 173

Bárdi Zsigmond II 41

Békés I 89, 148, 90 II 28, 54,

Berettyóújfalu I 172, 188, 190,

Bárdos Lajos I 345

263, 272

191, 192, 208, 231, 240, 242, 308,

Bari Andrást I 75

Békéscsaba I 91, 93, 95, 105, 128

346 II 303

Barkász Aladár II 207

II 44, 270

Berkesz 358, 363, 412, 413

Barkaszi Károly I 146

Békési Lajos I 146

Berky Lajosné II 346

Barkaszi Sándor I 146

Békési Sándor I 268

Berlin II 325

Barkóczy Józsefné Pál Juliánna

Békéssámson I 93, 94, 105

Bernáth II 19

Barna Lajos I 26

Békésszentandrás I 94, 95

Bernáth István II 19

Barna Miklós II 248

Belenczéressy József II 132

Bernáth Sándor I 207

Barta András I 199

Belényes I 428

Bertalan Gyula II 257

Barta Béla I 357

Belényesi Sándor I 318

Bertalan Imréné I 195

Barta Imre I 431

Belgrád II 141

Bertalan Zoltán I 388, 389, 390

Barta István II 16, 68

Beliuszki Pál I 293

Bertalan Zsigmond II 259

Barta Lajos I 359

Bellovics II 141

Bertha Bálint II 344

– 3 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Bertha Ferenc II 171

Bojt I 183, 185

Brezovszky Pálffy Gizel a II 140

Bertha Jenő II 169, 170

Bokor Imréné Janyik Ilona

Bucsa II 18

Bese Imre I 98, 100 II 120

Bokor János I 98

Bucsay László I 123

Besenyőd II 138, 139

Bokross Elek II 204

Buda Károly II 298

Beszterczey Klárika I 429

Bokross István II 282, 283

Budai Gábor I 300

Beszterec I 359, 360, 383

Bolgár II 272

Budapest I 98, 105, 125, 128,133,

Besztereczy László II 264

Bolgár Elek II 59

134, 150, 184, 188, 199, 208, 213,

Betlehendi Pálné II 140

Bonczy István II 170

266, 270, 280, 327, 334, 376, 392

Biczó János I 109

Bónizs I 72

II 12, 19, 21, 22, 42, 49, 55, 56,

Bihar I 97, 169, 178, 221, 274,

Borbánya II 179

70, 71, 81, 83, 94, 96, 103, 105,

285, 346, 359 II 54

Borbás Károly II 307

106, 108, 109, 110, 113, 130, 171,

Bihari István II 36, 39, 99

Borbás Károlyné Füzessi Róza

275, 285, 303, 322

Bihari Mihály I 227

I 39

Bugyi Antal II 123

Biharkeresztes I 173, 175, 185,

Borbély Gábor II 94

Buj II 137, 138, 140, 141, 142,

211, 292

Borbély Lajos II 179

143, 144, 145, 149, 150, 194, 215

Biharnagybajom I 192, 237, 240,

Bori László II 48, 50

Bukarest II 143, 397

242, 243, 329, 334 II 51

Boris Margit II 112

Bun Bálint I 349

Biharpüspöki I 176, 177, 178,

Bornemissza István

Bundy Adél I 39

179, 181, 182, 183, 205, 209, 289

Borók Antal I 316

Bundy Margit I 39

Biharszentjános I 211

Boros család

Bura II 16

Bihartorda I 69, 243, 244, 333

Boros Erzsébet I 241

Burai Mihályné I 206

Biharugra I 293, 257, 259, 262

Boros Imre I 231

Burján Sándor I 18

Bíró Dániel I 102

Boros Jenő II 369, 373, 374, 380

Bustya Mária I 211

Bíró Gábor I 307

Boros Péter I 231

Butyka Béla II 112

Bíró Gyula II 246

Boross Mihály II 254

Buzgó Jánosné II 256

Biro J. I 52

Boross Sándor I 261

Büdszentmihály II 70, 295

Biró János I 26

Borpatak II 288, 289, 348

Bükki Lajos II 42

Biró József I 56

Bors I 170, 186, 205

Bütösi Mihály II 182

Biró Károly II 338

Borsa Imre I 231

C. Nagy Sándor II 38

Bíró Lajos II 235, 236, 319

Borsay Aladár I 188

Cégénydányád II 290, 291,343

Biró László I 89

Borsi József I 38

Cegléd II 42, 92, 106, 107 ,110

Biró Lászlóné II 38

Borsos József I 211, 212

Celldömölk II 12

Biró Sándor II 192

Borsós László I 326, 334

Cibakháza II 69

Birtha Józsefné II 132

Borsós Lászlóné I 332, 335

Cigánd I 354 II ,223

Bitay György I 186

Borsósné Dajka Erzsébet

Czap János I 398

Bittó Zoltán I 177, 211, 212 II

Borsy Erzsébet II 165

Czeder Béla

266

Borsy Imre II 168

Czeglédi István I 99

Bizóné Szilvasán Erzsébet II 157

Borsy István II 170

Czeglédy Jenő

Bod Emilné I 231

Borsy Lajosné II 170

Czeglédy Sándor I 33, 35 ,36, 37

Bod Lajos II 37

Boruzs Janos I 76

Czibere Lászlóné II 368

Boda Aladár I 241

Botos András II 50

Czihat Károlyné II 123

Boda Dezső I 271

Botos Antal I 42

Czina Pál I 203

Boda Ferenc I 175

Botpalád II 288, 325, 326

Czira Ferenc II 55

Bódis Andor I 81

Bozsányi Dezső I 332

Cziriák Géza II 117, 118, 119,

Bódis Gyula II 197, 198

Bököny II 151, 210

120, 121, 125, 128

Bodnár Demeter II 380

Börvely II 163

Czirják I 123

Bodnár László I 82

Börzsönyi József II 117

Czobe József I 229

Bodnár Péter I 450

Börzsönyi Józsefné II 120, 123

Czompó Andor II 123

Bodnárné Kéri Róza I 196

Börzsönyi Józsefné Bán Magda

Czövek Kálmán II 82

Bodnárné Takács Margit II 152

II 120

Czövek Kálmánné Győrfi Margit

Bodó Ferenc I 36

Böszörményi Ede I 142

II 82

Bodrogkeresztúr II 153

Böszörményi Jenő I 141, 142

Czövek Károly II 329, 341

Bodrogszerdahely I 400

Bráda Lajos II 36

Czövek Klára I 394, 395

Boérné I 262

Bráda Lajosné II 38

Czövek Sándor I 394, 395

Bogár Gábor I 71

Braunau II 265

Czövek Zoltán I 395, 396, 397

Bogyiszló I 323

Breslau II 399

Cs. Kovács Imre II 38

Bohácsi Jánosné Oláh Róza II 75

Breznay Mihály II 21, II 50

Cs. Nagy Dániel II 172

– 4 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Cs. Nagy Dánielné Fábián Jolán

Csiha Ernő I 195

Dancs BélaI 369

Cs. Nagy Jolán

Csiha Gábor I 39

Dancs István I 398

Cs. Nagy Károly I 187 II 259

Csiha Gábor I 39

Dancsháza I 245, 334, 336

Cs. Oláh Miklós I 43

Csika Gábor I 34

Dancsházi Sándor I 248

Cs. Tóth Ferenc II 62

Csikesz Sándor I 136

Dancsházy SándorI 248

Cs. Tóth Istvánné II 124

Csikgöröcsfalva II 194

Dancsy LászlóI 34, 40

Cs. Vadon József II 192

Csiki Zsuzsánna I 206

Dandé Imre I 229

Csaholc II 291, 292, 304, 401

Csikós Imre II 36

Daniel Mária I 39

Csáky Imréné II 124

Csikósné Mészáros Irén II 119

Danka Lajos I 55

Csala Imre I 388, 389

Csilizpatas

Dankó Sándor II 75, 81, 84

Csanádpalota I 124

Csinády Gerő II 37

Danku Pál II 81

Csanády Róza I 48

Csincsik Istvánné I 135

Dányi MihályII 17

Csánky Benjámin II 42

Csire Mária I 431

Darabont Eszter I 226

Csap

Csiszár Árpád II 351, 367

Darcsi Andrásné I 148

Csarkó János I 298

Csiszár Árpád II 351, 367

Darnó II 299, 300

Csarkó Vince I 184

Csiszér Béla I 280 II 351, 367

Daróczi Gyula I 331, 332

Csaroda I 150

Csizmadia Éva II 235, 236

Daróczi Katalin II 121

Császár II 266

Csobay J. II 153

Daróczi Lajos I 346

Császló II 292

Csogor Ferenc I 77 II 153

Darvas I 103, 190, 192

Császy Elek I 18

Csok Bertalan I 145, 146

Darvas Tibor I 103

Csatári István I 98

Csóka Imre I 312

Dávid György

Csatáry Dezső I 161

Csokaly I 359

Dávid István II 179

Csatáry Jenő I 155

Csokonay József I 229, 230

Dávid Judit I 298

Csathó Kálmán I 116

Csokonyavisonta II 82

Dávid László I 49

Csathó Kálmánné Szász Erzsé-

Csomár Zoltán II134

Dávidházy Gábor I 242, 346

bet I 116

Csongrád I 141

Dávidné Juhász Anna

Csáthy Erzsébet II 172

Csontos JenőI 298, 312

Deák I 176

Csató Sándor II 94

Csökmő I 187, 190 II 284

Deák Lajos I 423

Csávás István II 36

Csörgő József I 166, 167

Deák Margit I 256

Csávás SándorI 138,1 85

Csőrögei Mártonné Tolnai

Debrecen I 11, 12, 14

Csécsi József

Katalin

Debrecen-Árpádtér I 251

Csecskedi Károly II 379

Csörömbey Zoltán II 366

Debrecen-Csapó utcaI II 410

Cseh Margit I 446

Csősz Ferenc I 34, 39, 41

Debrecen-Csapókert I 458

Cseh Zoltán I 370

Csubay L-né II 153

Debrecen-Homokkert I 268

Cseke Antal I 49

Csuhai István I 233, 236

Debreceni Károly I 39

Csekey László II 88, 89

Csukás Zoltán II 124

Debrecen-Ispotály I 410

Csenger II 293, 297, 329, 333,

Csurka Gabriel a I 230

Debrecen-Kerekestelep I 268

343, 357, 362, 402

Csutoros Albertné II 146

Debrecen-Kistemplom I 458

Csengerbagos II 296, 298

Csúz I 97

Debrecen-Kossuth utca I 458

Csengeri Zsigmond II 257

Csűry István I 421, 422

Debrecen-Mester utca I 458

Csengersima II 296, 298, 333,

Csüry Miklós II 395

Debrecen-Péterfia I 248

350

D. Lőrinczy Sándor

Debrecen-Téglavető I 458

Csengerújfalu II 298, 299

D. Nagy László I 185

Debreczeni András II 117

Csenky (Csenki) Ferenc

D. Nagy Sándor II 71

Debreczeni Dániel II 122, 123

Csenteri Zsigmond II 300

D. Szabó Antal I 50

Debreczeni I. I 158

Csépes Jánosné II 170

Daday Ákos I 244

Debreczeni Károlyné I 39

Csépke Pálma II 380

Daday Ákosné I 244

Debreczeni László II 119

Cserepes Imre I 194

Daday Éva I 244

Debrovszky MáriaI 362

Cserépfalu II 82

Dajka András I 398

Decs II 109

Cserés József

Dajka Antal II 332

Déda II 218

Cserhalmy Irén I 356,401

Dajka István I 398

Dede János I 300

Cserna Ferenc II 41

Dajka Jánosné Papp Erzsébet

Dede Kálmán I 300, 302

Csernák Béla I 176, 177, 207,

Dajka Károly I 398

Dékán Elek I 153

211, 214, 216

Dajka Pál I 332

Dékán Imre II 30

Csernefalva II 285

Daku Miklós I 437

Dékány Lajos II 259

Csete Bálint I 148

Dancs András I 398

Dékány Lajos II 259

Csicsó I 125

Dancs AndrásI 398

Deli Kálmán I 207

– 5 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Demecser I 354

Éles Zoltán II 330

Fabó Zsigmondné II 48

Demeter L. II 153

Élesd I 190, 193

Fabu Erzsébet II 224

Demjén Endre II 248

El a testvér II 411

Fajt Mihályné II 23

Derecske I 213, 272, 273

Ember Béláné II 123

Falussy Gusztáv II 61

Derzsi El aII 410

Emődi Imre II 124

Famin I 52

Derzsi Endre I 31,33

Emődi SándorII 124

Faragó Antal I 348

Derzstomaj II 19, 20, 21, 22, 23

Encsencs II 146

Faragó Károly I 103

Dés II 398

Endrédi Pál II 251

Faragó Károlyné I 103

Dévaványa I 449 II 28

Endrőd I 100, 102, 103

Faragó Lajos II 257

Dézsi Mihály II 179

Endrődyné Turi Juliánna I 89

Faragó Sándor I 258

Dezső Klára

Enyedi Andor I 257

Farkas Benedek II 35

Dezső Sándor II 70

Enyedi Etelka I39

Farkas Beniamin I 231

Dézsy Zoltán II 348

Enyedi József I 40

Farkas Bulcsuné Nagy Irén I 301

Diák István II 235

Enyedy Andor I 420

Farkas György II 344

Diósgyőr I 82,196 II 19

Enyedy István II 173

Farkas Imre II 151

Dobó János I 26

Eperjesi Mihály I 158, 113

Farkas István I 119 II 193

Dobos Ilona I 349, 351

Eperjeske I 367, 369

Farkas Istvánné I 119

Dobos Katalin I 228

Éradony I 338

Farkas János I 348

Doboz I 95, 97

Ercsey Ernőné I 459, II 278

Farkas Kálmán I 199

Dobrossy Zoltán I 349

Erdei Gyula I 280

Farkas L II 153

Dóczi Béla I 346

Erdei Károly I 267 II 12

Farkas László II 36, 266, 275

Dohy (Dohi) Árpád I 410

Erdei Miklós II 225

Farkas Miklós II 185

Dolha I 458

Erdei Zsófia II 22

Farkas Pál I 260

Dombrád I 354, 360

Erdélyi Imre II 226

Farkas Sándor I 292 II 308, 344

Domján János II 259

Erdélyi Imréné Nagymáté Mária

Farkas Sándorné dr II 38

Domokos István II 154

II 202

Farmasi Sándor I 323

Domokos Miklós II 155, 156

Erdélyi István II 61

Faur János II 123

Domokos Sándor I 48, 49

Erdélyi László I 290, 292, 293

Fazekas Gábor II 161,162, 185

Dózsa Balázs II 35

Érdengeleg II 232

Fazekas István I 280

Dózsa ErnőI 185, 203

Erdőd II 300, 301

Fazekas János II 75, 76, 282

Döge I 366, 367

Erdőhegy II 411

Fazekas Sándor II 23

Drávicki László I 420

Erdős Károly I 51

Fazekas Zsuzsánna I 401

Drotár Ferenc II 75

Erdős Lajos II 107, 111

Fegyvernek II 33, 40, 45, 94,

Ducza Ignácné II 124

Erika testvér II 411

97, 126

Dudás Péter II 124

Érkeserű I 195, 196

Fehér Bertalan II 379

Dukla II 141

Érmihályfalva I 195, 337, 339

Fehér János I 45, 48, 51

Dunapentele II 64

Erőss Gyula II 257

Fehér Károly I 207

Durkó Gábor I 138, 138

Erőss János II 177

Fehér LászlóI 301

E. Nagy Sándorné II 168

Erőss Zsigmondné I 179

Fehér Margit I 272, 280

Ecsedi Balázs I 231

Érpatak II 151

Fehérgyarmat II 291, 297,

Ecsedi István II 234

Értarcsa I 195, 340

301 302, 303, 309, 317, 319, 322,

Ecseg II 126

Ertsey Gyula I 40

329, 333, 339, 342, 369, 387,

Ecsegpuszta II 126

Eszenyei Béla I 205

401, 402

Eger II 15, 17

Eszenyei Gyula I 220

Fehérváry József I 114

Egerei Pál I 136

Eszenyi József II 258

Fejér István I 410

Egeressy Gyula I 277

Eszenyi Sándor I 349

Fejes Ida I 108

Egerlövő II 82

Esztár I 287

Fejszés Endre I 26 II 275

Egri József II 153

Esztergom II 112, 302

Fekete Antal II 343

Egyed Márta II 25

Éva Sándor II 179

Fekete Ferencné II 172

Ékes Károlyné Koczok Piroska

F. Kiss Ferenc I 459

Fekete Gusztáv I 347, 359

II 411

F. Nagy Imre II 22, 27

Fekete Gusztávné Bartha Bor-

Elek

F. Szabó László II 97

bála II 347

Elek Sándor I 43 II 280

F. Tóth Sándor II 45, 47

Fekete Gyula I 318, 320

Elek Sándor Ferenc II 280

F. Varga Lajos I 323

Fekete Imre I 332

ElekesII 107

Fábián Sándor II 282

Fekete István I 80, 82, 83, II 123

Elekes Illés II 108

Fábiánháza II 232

Fekete János II 113

Elekes Mária II 107

Fabó Zsigmond II 48, 50, 53

Fekete Józsefné I 175

– 6 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Fekete Károly I 447, 448

Fülep Imre I 26

Garbolc II 307, 308

Fekete Lajos I 317, 318, 331 II

Fülesd II 303, 305

Garzó Sándor I 184

226, 386

Fülöp Ferenc I 26

Gáspár Aranka I 159

Fekete Miklós II 17

Fülöp Gusztáv I 326

Gáspár Endre II 168

Fekete Sándor I 100

Fülpös II 305, 361

Gáspár Ferenc I 109

Fekete Viktória II 331, 370

Fülpösdaróc II 305, 306, 361

Gáspár Kálmán I 107, 111

Felsőcéce I 67

Fürge II 124

Gáspár Mihályné I 431

Felsővisó II 162

Füzes Gyula I 228

Gáti Imre I 207, 349

Fényes Jenő I 342

Füzesabony I 201, II 82

Gáva II 140, 141, 144, 147, 149,

Fényes Kálmán I 175

Füzesgyarmat I 53, 89, 97, 98,

150, 151, 189, 194, 195,

Fényes Kálmánné I 175

336 II 284

Gazsó Pál I 346

Fényeslitke I 369, 370, 417

Füzessi Vilma I 39

Gebe II 232, 233

Fenyves Ferenc I 75

Füzessy Géza I 197

Géberjén II 308

Ferenczi Etel I 157

G Nagy Antal I 256

Géczy Tihamér I 317

Ferenczi Gizel a I 157,

G Nagy Eszter II 118

Gecsei Zoltán I 103

Ferenczi Juliánna

G Nagy Istvánné II 118

Géder József I 262

Ferenczy Károly I 259, 266

G Tóth Sándor II 258

Gégény I 361, 363, 364, 373,

Fésűs Margit II 257

Gaál alezredes II 347

374, 438

Fesztóry Sándor II 153

Gaál Éva I 103

Gejőc I 376

Ficser László II 157

Gaál Géza II 170

Gelénes I 151, 152, 160

File Endre I 164

Gaál István II 28, 47, 103, 105,

Gemzse I 370, 372, 397, 427,

File Gyula I 164

106, 108, 109, 110, 111, 116

429, II 236

Filep Gusztáv II 292

Gaál Miklós I 144

Gerembey Péterné II 165

Filep Sándor I 18

Gaal Zsigmondé Márkus Ilona

Gergely Endre I 164

Finta Gerő I 208

I 51

Gergelyiugornya I 164, 165

Fintor Béla I 220, 222

Gábor András I 51

Gerő Péter I 157

Fodor Béla II 123

Gábor János I 71, 460

Gerzsenyi István I 223

Fodor Gizel a I 348

Gáborján I 293, 294, 295, 297,

Geszt I 190, II 262, 263, 264, 282

Fodor Ilona II 155, 170

298, 310, 311, 312

Gesztely II 200

Fodor János I 234

Gáborjáni Szabó Gábor II 101

Gesztelyi Nagy Béla II 337

Fodor László I 153

Gáborjáni Szabó Szabolcs II 292

Geszteréd II 151, 152, 165

Fodor M II 153

Gachal E György II 391

Giday Endre I 251

Fogarassy Dezső I 398

Gacsály II 299, 306, 307, 321

Gilicze László I 142

Fogarassy Jenő I 97

Gacsályi Károly I 144, 160

Godács (Godáts) Imre I 107,

Fontos Gyula II 40

Gádoros I 98, 124

108, 112

Forgács Gyula I 414

Gajdos Elvira II 42

Gombás II 130

Forgó Gáborné II 37

Gál Andor II 302, 395

Gombkötő Sándor I 179

Fóris Eszter I 171

Gál Andor II 302, 395

Gombos Gáborné I 227

Fóris Etelka II 249

Gál András I 151

Gombos Lajosné II 264

Fóris Lajos II 234

Gál Ferenc II 22

Gonda Balázs I 132, 134, 136

Forrai István I 197

Gál Imre I 206, 323

Gonda Erzsébet II 112, 113

Forró Imre II 94, 97

Gál Lajos II 70

Gonda Lajos II 108

Földeák I 105, 115, 116, 124

Gál László II 36

Gondáné Csatáry Ilona I 300

Földes I 24, 34, 49, 244, 289, 336,

Gál Mihály II 362

Gorzás Sándor II 25

Földesi Róza I 238

Gál Miklós I 166

Góz Sándort I 346

Földessy Ferenc II 30, 32

Galambos Imréné

Göczy József

Földessy Zsigmond II 28

Galambos Sándor I 323, 333

Göda Sámuel II 25

Frencel Klára I 77

Galánffy András I 49

Gödöllő I 181, 187, 188, 235 II

Fuhrmann Zsuzsánna

Gálbory Erzsébet I 208, 210,

42, 275

Furiakovics Eleonóra II 168

211, 212

Gönczi József II 21, 22

Furka László I 346

Gálbory Margit I 211

Gönczi László II 50

Furka Vince I 346

Gálfi Péter I 344

Gönczi Sándor I 203

Furta I 192, 196, 197

Galgóczi Imre I 238

Gönczy Béla I 136, 367

Futor Béla II 150

Galgóczy Árpád II 361

Gönczy János II 192

Fux Antal I 136

Gán János I 166

Gönczy Sándor II 347, 348, 350

Füle Éva I 116

Garaguly Gyula I 175

Görbeháza I 66

Füleki Kovács Mihály I 251, 252

Garamszentgyörgy II 155

Görgényszentimre I 50

– 7 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Görög Sándor I 48,

Gyulavarsánd II 281

Hamburg II 285

Görög Sándorné I 48

Gyügye II 290, 314

Hampton, lord I 249

Görömbey Károly I 117, 118

Gyüre I 382, 383, 388, 389, 403

Hamvas József I 280

Görömbey Zoltán II 249

Gyüre Balázs I 369

Hanczkó Klára II 122

Görömbölytapolca I 257

Gyüre Lajos I 445

Harangi Péter I 26

Görömley Sára II 200

H Tóth Sándor I 117

Harasztosi Gyula

Göttmann Ferenc I 390

Háda Ernő I 441, 442, 443

Harcsa Sándor II 172

Grác II 234

Háda Sándor I 439

Harkay Ilona II 327

Gresztelyi Nagy Lenke I 139

Hadad I 446

Harsány I 178

Guba Imre II 49

Hadady István II 363

Harsányi Imre I 251

Guba Mihály II 15

Hadházy Ferenc I 34

Harsányi István I 251

Gulács I 153, 163, 191

Hadházy Lajos II 176

Harsányi Pál I 105, 119

Gulya Géza II 324

Hadházy Lászlóné I 42

Hathy Tibor I 125

Gulyás Elvira

Hadházy Mária II 202

Hatvan I 246, 248, 249, 259,

Gulyás Sándor I 89, 252

Hadházy Pál II 392, 393, 394

261, II 155

Gy Molnár Lajos II 48

Hadházy Sándor I 280, II 164,

Hegedűs Ferencné Takács Mag-

Gy Nagy István I 432

176, 178, 180

dolna II 202

Gyárfás Sándorné I 47

Hajdú András I 78

Hegedűs Kálmán I 185, 201

Gyarmat II 290

Hajdú András II 179

Hegedüs Tibor II 94

Gyarmathy Istvánné

Hajdú Béla I 102, 103,

Hegyaljai Kiss Géza dr I 251,

Gyarmati II 124

Hajdú Elemér I 367, 385,

256

Gyarmati Irén I 244

Hajdu Gyula I 242, II 285

Hegyessy Béla dr II 40

Gyarmati Lajos I 322, 332

Hajdu János II 122

Hegyi József II 281

Gyebrószky József II 172

Hajdu József II 69

Hegyközújlak I 197

Gyene Istvánné II 355

Hajdú Károly II 395

Hegyközszáldobágy I 181, 197

Gyene Pál II 355

Hajdú Klára I 293, 294, 295

Heléczy Ilona II 71

Gyene Zsigmond II 355

Hajdu Miklós II 133

Helén testvér I 30

Gyenge Jánosné I 212, 215

Hajdu Pál II 122

Helmeczy Adolf II 156

Gyenge Károly I 323, 335

Hajdú Péter I 387, 388

Helmeczy Sándor II 169, 170

Gyenge Sámuel I 126

Hajdú Péterné II 118

Helmeczy Sára II 169

Gyerák János II 225

Hajdu Sándor I 40

Helmeczy Sarolta II 330

Gyergyói János II 38

Hajdúbagos I 295, 296, 309, 312

Hencida I 291, 297, 298, 309,

Gyermely II 232

Hajdúböszörmény I 25, 29, 30,

310, 311, 312, 313

Gyoma I 90, 100, 102, 104 II 28,

34, 35, 42, 197, 256, 257, 280,

Hercegh János I 201

29, 122, 126

306 II 209

Herczegh Kálmán I 177, 178,

Gyökös Imre II 66

Hajdúdorog I 30, 31, 32, 33, 34,

181

Gyökössy Dániel I 102, 104

35, 43, 210, II 211

Herczegh Sándorné II 123

Gyöngyös II 29, 70, 82

Hajdúhadház I 33, 34, 35, 36, 39, Hermán Tibor I 125

Gyöngyössy Elek I 89

40, 41, 42 II 189, 210, 211, 217

Hermánszeg II 290, 314, 315

Györffy Kálmán II 122, 125

Hajdúnánás I 31, 33, 34, 43, 44,

Hermeci József I 227

Győrffy Lajosné II 123

77, II 189, 351

Herpay Gábor I 39

Györffy Péter II 122, 123

Hajdúsámson I 296, 297,

Hetefejércse I 153

Györfi Erzsébet II 37

Hajdúszoboszló I 12, 44, 45, 47,

Hetey András I 425

Győrfi Lil a

48, 49, 50, 51, 308 II 172

Hetey György II 172

Győrfi Sára I 339

Hajdúszovát I 50, 51, 52, 69, 70,

Hetey Pál I 348

Győrfy Imre II 266

71 274

Hetey Sándor I 357

Győri István II 95, 96

Hajnal Eszter II 107

Heves I 135, II 15

Györke István I 150

Hajnal Ilona II 285

Hézser Lajos I 151, 152, 160

Győrtelek II 309, 313, 387

Hajzer Antal II 190

Hidi Mihály I 367, 368

Győry György I 266

Hajzer Erzsébet

Hidvégi Gábor I 89

Gyula I 95, 104, 105, 106, 115,

Hajzer István

Hobka Ilonát I 75

127, 148 II 103, 122, 140, 272,

Hajzer János

Hodász II 234

285

Halász Szabó Imre I 138

Hódmezővásárhely I 106, 110,

Gyulaháza I 361, 375, 376, 377,

Halmai Tivadarné I 39

111, 112, 113, 115, 124, 135 II

378, 380, 381, 382, 386, 392, 413, Halmi II 162, 325, 346

58

424, 427, 429

Halmi Imre I 113

Hodossy Dezső I 75

Gyulavári I 104 II 122, 281

Haluska János I 124

Hódy Gusztávné I 434

– 8 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Homokbödöge II 266

Illyés Zoltán II 364, 388

Jónás Imre I 317, 319, 320, 321,

Homoky Ferenc I 151, 152

Imre János II 168

349

Homorád II 300

Imre Lajos I 414

Jónás Lajos II 49

Homoródi Endre II 154

Incze Beniámin I 231

Joó Károly I 164

Homorog I 190

Incze Gábor I 208, 209

Joób Olivér II 177

Hordós Gyuláné Kóródi Erzsé-

Incze Ilona I 211

Józsa I 299, 300

bet II 113

Incze Imre II 98

Józsa Lajos II 236, 244

Horthy László II 201

Inczédy Márton II 403

Józsa László II 281

Horthy Miklós I 50, 336 II 106,

Irlanda Dezső I 88, 105, 128, 131

Józsa Sándor II 50

227, 317, 399

Isaák Jolán II 163

Józsefháza II 130

Horváth Árpád II 38

Iván Mária I 43

Juhász Bálint II 49

Horváth Béla I 239

Ivanics (Ivanits) Bertalan I 105,

Juhász Barna I 77

Horváth Éva I 252

122

Juhász Dezsőné Máté Irma I 67

Horváth Ferenc I 423

Ivanovics Kaszinov Alexander

Juhász Elek II 232

Horváth Gábor I 155

Iványi Antalné

Juhász Eszter II 313

Horváth Gyula II 344

Jaczó Gyula II 124

Juhász Ferenc I 75, 76, II 384

Horváth Imre II 12, 233

Jakab Andrásné II 146

Juhász Imréné II 264

Horváth Imréné II 233

Jakab Árpádné Incze Erzsébet

Juhász Irén I 348

Horváth István II 340

I 231

Juhász István I 377, 378

Horváth Istvánné II 118

Jakab K Borbála II 330

Juhász Jenő I 450

Horváth János II 42

Jakab Lajos I 306, 307, 308

Juhász Károly I 334

Horváth József I 201

Jakab Tamásné I 43

Juhász Lajos I 100, II 156

Horváth Kálmán I 124, 127

Jákó Balázs II 67

Juhász Nagy Sándor I 255

Horváth Károly I 288, 291

Jákó Dezső II 117, 118

Juhász Sámuel I 197

Horváth Károlyné I 290, 292

Jákóhódos I 198

Juhász Sándor I 293, 294

Horváth Lajos I 100

Jakucs László I 262

Juhos Imre I 238

Horváth László II 180

Jakucs Sándor I 18, 19

Jutka testvér II 303

Horváth Mária II 124

Jakusbokor II 178

K. Balogh Ferenc II 278

Horváth Sándor II 102

Jámbor József II 235

K. Csontos Mihályné Kiss

Horváth Sándorné Istenes Zsu-

Jámi Gusztáv I 198

Terézia II 76

zsánna II 218

Jánd I 155

K. Dajka Imre I 333

Horváth Zoltán I 158

Jánk II 328, 340

K. Kiss Gáborné II 69

Hosszúmező II 162

Jankáné Ujlaky Teréz I 382

K. Kovács Lajos I 188

Hosszúpályi I 248, 271, 298, 299, Jánossy Gábor II 344

K. Kovács LajosI 188

309, 312

Jánossy Imre I 26, 30

K. Nagy Ilona II 46

Hrabéczyné Bartha Ida II 161

Jánossy Lajos I 29

K. Nagy János I 139

Hrabovszki István I 369

Jánszky Elemér I 89

K. Papp Lajos II 69

Hujbert S-né II 153

Janthó Sándor II 184, 185

K. Pető Lajos I 183

Hunyady Béla I 409

Jánváry István I 280

K. Szabó Sándor I 202

Huszár Lajos I 193

Jármi II 236, 237

K. Tarsoly Gyuláné Gy. Szabó

Huszka Mihályné I 47

Jármy Anna II 201

Róza

Huszti András I 164

Jászkisér II 41, 42, 65, 66, 67

K. Tóth Lajos I 100

Huszti Elek I 48

Jászszentandrás II 48, 49

Kaba I 300

Huszti István I 26

Jéke I 415, 416, 417, 418

Kacskó János II 67

Ibrány II 140, 152, 180, 196

Jena I 250, II 70

Kádár Antal I 238

Icsa Sándor I 100

Jenei Dezső I 188

Kádár Elek II 239

Idrányi Anna II 112

Jenei Mihály I 252

Kádár Ernő I 200

Ignéczy Sándor I 426, 431

Jenei Sándor I 398

Kádár Gáborné II 179

Iklódi Ilona I 182

Jenescu Emanuel

Kádár János I 334

Ilgisz Grehovi

Jeney József II 237

Kádár Lajos I 233, 236, 238

Ilie I 429

Jeney László I 116

Kádár Mária II 179

Ilk I 370, 397, II 234, 235, 236,

Jeskó Sándor II 50

Kádárta I 259

243, 245

Jezerniczkyné Bíró Etelka II

Kajor Menyhért I 434, 435

Illésy Sándor II 91

119, 120

Kakszentmárton II 315

Illye II 272

Jóna Ilona I 43

Kakucs Imréné Késmárky

Illyés Edit I 231

Jóna János I 271, 272

Gizel a I 43

Illyés Péter I 43

Jónás Ferenc II 156

Kala Ferencz I 410

– 9 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Káli Dénes I 375

Karsai Sándor II 172

Keresztessy József I 412

Kal a Sándor II 17

Kassa II 95, 226, 235, 241

Keresztessy Zoltán I 413

Kál ay Ferencné II 197

Kasza Emma I 244

Keresztury Sándor I 49

Kál ay Imre I 43

Kathó István I 346

Keresztury Sándorné I 48

Kál ay Szabolcs II 317

Kató Gáborné I 103

Kéri Andrásné Szávó Eszter I

Kállósemjén II 53, 156, 173, 207

Katona Elvira II 15

339

Kálmán Dénes II 242

Katona Gyula I 101, 102, 103,

Kéri Sándor I 339

Kálmán Sándor I 26, 27, 29

104

Kérsemjén II 317

Kalmár András II 207

Katona József I 238

Kertész Sámuel I 432

Kalmár Anna II 346

Katona Kálmán II 256

Kertész Sándor II 216

Kalmár Dániel I 349 II 382

Katona Lívia II 330

Kéry Sándor II 48, 50, 52

Kalmár Dániel I 349 Ii 382

Katona Mária I 228

Kész Pál I 374

Kalmár János I 323

Katona Miklós II 330

Kétegyháza I 105, 115, 116

Kalmár József II 235

Katona Sándor I 228, 238

Ketesd

Kalmár László II 264, 281

Katona Valéria

Kézy György I 365 II 239

Kalóz Dezsőt I 76

Kazai Benjamin II 70

Kicsi Miklós II 114

Kalydy János

Kecskemét I 110, 141, 340, 356,

Kigyós Sándor I 48

Kamandi Sándor II 97

401 II 1 02, 180

Kincses Endre II 239

Kamandi Sándor II 97

Kecskeméthy György I 356, 401

Király Ágnes II 211

Kántor Bertalan I 146

Kecskeméthy Sára II 180

Király István II 291

Kántor István I 385, 388

Kecskés Balázs I 213

Király János I 366 II 404

Kántor Jolán I 392, 393

Kegyes Istvánné I 100

Király Lajos I 98

Kántor József I 332

Kék I 338

Király Sándor I 69, 244 II 235

Kántor Lajos II 138

Kékcse I 385

Király Zoltán I 268

Kántorjánosi II 203, 237,2 38

Kéky Gyula I 26

Kirchmáyer Gyula I 364

Kapás I 123

Kelemen Ernő II 161

Kis Ilona I 211

Kapás Rezső II

Kelemen Etelka I 211,212

Kis Imre I 211 II 123

117,118,119,121,125

Kelemen Ferenc II 249, 251, 344

Kis János I 243

Kapcsos Mihályt I 75

Kelemen József II 344

Kis József I 26

Kapoly I 229

Kelemen László I 315

Kis Lajos I 207

Kapuvár I 98

Kelemen Zoltán II 121

Kis Magda I 26

Karacsné Császi Mária I 47

Kelemen Zsigmond II 45, 46

Kis Mihály I 47 II 224

Karácson András I 90

Kelemen Zsigmondné II 45

Kis Tamás I 213

Karácsony György I 40

Keller Mihály II 18

Kisar II 301, 317, 318, 319, 320

Karácsony Lajos I 332

Kemecse II 153, 156, 159, 171,

Kisbodak II 155

Karácsony Sára I 47

180, 221, 225

Kishódos II 321

Karácsonyi Istvánné II 69

Kemecsey Ferenc II 180

Kiskálló II 205

Karakas András I 29, 312

Kende György II 290, 291

Kiskereki I 195

Karakas Gyula II 107

Kende Miklós I 447

Kiskirályság I 100

Karakas Lajos II 108

Kenderes II 15, 39, 41, 42, 48,

Kisköre II 15, 65

Karakas Sándor II 107

49, 96, 221, 225

Kiskunlacháza I 162

Karancsi Borbála I 431

Kenderesi István II 221, 225

Kisléta II 158

Karcag I 98,311 II 34, 15, 23, 36,

Kenéz Kálmánné II 123

Kislónya I 156

38, 39

Kenéz Sándor II 123

Kismajor I 75

Kardos Lajos I 312

Kenéz Sándorné II 123

Kismarja I 198

Kardos Sándor I 18

Kenézlő II 143, 203

Kisnamény I 291, 299, 321, 322

Karmazsin Istvánné II 124

Kenyeres Sándor II 43

Kispalád II 323, 328, 338

Karmazsin Károly II 123

Kerekes Éva I 43

Kisrát II 134

Karola I 178

Kerekes Ferenc II 342

Kiss Albert II 48

Károly Anna I 463

Kerekes Imre I 219

Kiss Albertné I 271 II 48

Károly Ferenc II 345

Kerekes István II 113

Kiss Antal I 55, 56, 63 ,64, 318

Károly József II 290

Kerekes József II 112

II 266

Károlyfalva II 228

Kerekes Sándor I 193, 256

Kiss Bertalan I 146 II 368, 378,

Károlyi Antal I 425, 428, 431

Kerékgyártó Emma I 356, 401

379

Károlyi János I 33

Kerényi I. Kálmán II 233

Kiss Ferenc I 36, 196 II 108, 124

Kárpáti Árpád II 330

Keresztes Sándor II 146

Kiss Gusztáv I 319

Kárpáti György II 37

Keresztes Sándorné II 140

Kiss Gy. János I 238

– 10 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Kiss György I 52,55 II 176

Komádi I 26, 191

Kocskay Ferencné II 26

Kiss Gyula I 37, 39, 392, 424

Komáromy Gábor I 18

Kocsord II 313, 329, 331, 370

Kiss Ilona II 331

Komlódtótfalu II 332, 334

Kodácsi János II 181

Kiss István I 55, 64, 102, 103,

Komlós I 126

Koffler Ferenc I 41

258 II 61,117

Komlósi Gábor II 61

Kokad I 306, 307, 308, 318

Kiss János I 98, 238, 297, 337,

Komlóssy György I 317

Kol ár József II 126

338 II 70,113

Komlóssyné I 317

Kol áth József II 16

Kiss Jenő II 169

Komolay Sándor I 395

Kolonnay László I 440

Kiss József I 28 II 190, 206

Komoró I 394, 395

Kolozs Károly II 82, 84

Kiss József I 28 II 190, 201, 206

Konc Bertalan I 298

Kolozs Sándor I 49

Kiss Kálmán II 15

Koncz Aurélné I 265

Kolozsvár I 33, 36, 218, 262 II

Kiss Károly 108, 200, 207, 208,

Koncz István I 31, 33

60, 153, 349, 398

211, 212 II 131,132

Koncz Janika II 382

Kolozsvári Kiss László I 262

Kiss Lajos I 50, 248, 361, 363,

Koncz József II 243

Komádi I 26, 191

420, II 161,162, 171,186,

Koncz Tamás I 164

Komáromy Gábor I 18

Kiss László I 176, 178,1 80, 181,

Koncz Zoltán I 250

Komlódtótfalu II 332, 334

182, 238, 247, 262

Kondor Béla I 221

Komlós I 126

Kiss Márton II 62

Kónya Ferenc I 82

Komlósi Gábor II 61

Kiss Pál I 361, 363 ,374

Kónya Gábor II 159

Komlóssy György I 317

Kiss Viola I 203

Konyár I 275, 276, 308, 309, 310,

Komlóssyné I 317

Kiss Zoltán I 63

311, 313, 314

Komolay Sándor I 395

Kisújszál ás I 123, 194 II 16, 19,

Kopácsy Klára I 423

Komoró I 394, 395

20, 22, 28, 29, 33, 40, 41, 65, 126

Kopcsó András II 172

Konc Bertalan I 298

Kisvárda I 354, 361, 366, 367,

Kopócsapáti I 396, 425

Koncz Aurélné I 265

370, 375, 376, 377, 391, 392, 393, Koppányi GyulaI 93

Koncz István I 31,33

394, 398, 411, 416, 417,418, 419,

Koréh Endréné I 301

Koncz Janika II 382

423, 426, 427, 430, 438, 446 II

Kormos Gyula II 107

Koncz József II 243

188, 301

Kormos Lajos II 107

Koncz Tamás I 164

Kiszombor I 115, 116, 124

Korocz László II 2, 17, 176, 178,

Koncz Zoltán I 250

Kisszántó I 186, 199, 200, 205,

180, 181, 182, 238, 247, 262

Kondor Béla I 221

211

Kiss Márton II 62

Kónya Ferenc I 82

Kisszekeres II 328, 329, 401

Kiss Pál I 361, 363, 374

Kónya Gábor II 159

Kocó Pál II 49

Kiss Viola I 203

Konyár I 275, 276, 308, 309, 310,

Koczóh Sándor I 327, 331, 334,

Kiss Zoltán I 63

311, 313, 314

335

Kisújszál ás I 123,194 II 16, 19,

Kopácsy Klára I 423

Koczok Piroska II 202

20, 22, 28, 29, 33, 40, 41, 65, 126

Kopcsó András II 172

Kocsár Imréné II 388

Kisvárda I 354, 361, 366, 367,

Kopócsapáti I 396, 425

Kocsi Géza II 123

370, 375, 376, 377, 391, 392, 393, Koppányi Gyula I 93

Kocsi Sándor I 342

394, 398, 411, 416, 417, 418, 419, Koréh Endréné I 301

Kocsis András I 317

423, 426, 427, 430, 438, 446 II

Kormos Gyula II 107

Kocsis Béla II 82, 84

188, 301

Kormos Lajos II 107

Kocsis János II 364, 366

Kiszombor I 115, 116, 124

Korocz László II 217Kóródy

Kocsis Kálmán II 361

Kisszántó I 186, 199, 200, 205,

Gyula I 171, 172, 465, II 417

Kocsis Lajos I 171, 172

211

Korolyó kapitány I 263, 465 II

Kocskay Ferencné II 26

Kisszekeres II 328, 329, 401

417

Kocsord II 313, 329, 331, 370

Kocó Pál II 49

Korom József I 262, 465 II 417

Kodácsi János II 181

Koczóh Sándor I 327, 331, 334,

Korpos Zsófia I 49, 465 II 417

Koffler Ferenc I 41

335

Korsos István I 465 II 38, 417

Kokad I 306, 307, 308, 318

Koczok Piroska II 202

Korsós József I 465 II 182, 417

Kol ár József II 126

Kocsár Imréné II 388

Kósa Béla I 465 II 318, 319,

Kol áth József II 16

Kocsi Géza II 123

320, 417

Kolonnay László I 440

Kocsi Sándor I 342

Kósa Ferenc I 105, 465 II 417

Kolozs Károly II 82, 84

Kocsis András I 317

Kósa Feri I 104, 465 II 417

Kolozs Sándor I 49

Kocsis Béla II 82, 84

Kósa Károly I 337, 338, 465 II

Kolozsvár I 33, 36, 218, 262 II

Kocsis János II 364, 366

417

60, 153, 349, 398

Kocsis Kálmán II 361

Kósa Lajos I 221, 465 II 417

Kolozsvári Kiss László I 262

Kocsis Lajos I 171,172

Kósa Zsigmond I 465 II 308,

– 11 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

312, 313, 417

Kozma Irén I 354, 465 II 417

Kresznerics Gyula I 465 II 36,

Kótaj I 465 II 6, 159, 207, 417

Kozma János I 316, 465 II 417

417

Kotvics Imre I 465 II 92, 417

Kozmáné Varga Irma I 26, 465

Kriston Antal I 372, 465 II 417

Kovács Balázs I 415, 465 II 417

II 417

Kriston Elek I 465 II 208, 417

Kovács Bertalan I 359, 465 II

Köblös Mihály I 392, 393, 394,

Kriston Géza I 465 II 150, 417

322, 417

465 II 417

Kriston Sándor I 465 II 225, 417

Kovács Endre I 465 II 241, 417

Ködmön Gábor I 465 II 120,

Kruchió Lajos I 101, 465 II 417

Kovács Ernő dr. I 465 II 417

124, 417

Kuki Lajos I 82, 465 II 417

Kovács Ferenc I 438, 440, 441,

Kökényessy András I 465 II 27,

Kulcsár Endre I 217, 465 II 417

442, 465 II 417

68, 417

Kulcsár Erzsébet I 465 II 220,

Kovács Gabriel a I 300, 301 II

Kökényessy Endréné I 465 II

221, 226, 417

417

26, 417

Kuli János I 385, 392, 393, 394,

Kovács Gizel a I 465 II 380, 381

Kölcse I 465 II 8, 303, 334, 336,

465 II 417

417

337, 361, 385, 417

Kulin Lajos I 466 II 182, 417

Kovács Gyula I 76, 424 II 368,

Kölgyessy László I 465 II 153,

Kulóz Miklós I 466 II 25, 418

373, 379, 387, 417

417

Kun Albert I 98, 466 II 418

Kovács Ibolya I 34, 39, 442, 455, Költő Gyula I 175, 185, 203, 204,

Kun Antal I 272, 466 II 418

465 II 407, 417

205, 209, 211, 465 II 417

Kun Elek I 466 II 37, 418

Kovács Ilonka I 103, 465 II 417

Kömörő I 9, 394, 395, 465 II 8,

Kun Ilona I 466 II 48, 418

Kovács Imre I 457, 465 II 13, 38,

318, 337, 338, 361, 417

Kun István I 75, 466 II 418

269, 409, 417

Könczey Albert I 465 II 156,

Kun Józsefné Zakor Juliánna I

Kovács Irma I 231, 465 II 417

157, 417

466 II 201, 202, 418

Kovács István I 40, 149, 339, 465

Könyves Kálmánné I 290, 292,

Kun Pál I 466 II 48, 53, 418

II 23, 207, 213, 214, 417

465 II 417

Kun Vilibald I 76, 466 II 418

Kovács Istvánné Teleki Zsuzsán-

Könyves Tóth Albert I 294, 295,

Kunágota I 6, 105, 122, 466 II

na I 339, 465 II 417

297, 298, 312, 465 II 417

418

Kovács János I 465 II 66, 417

Körösfő I 465 II 140, 417

Kuncsorba I 466 II 5, 44, 45,

Kovács Jenő I 465 II 123, 346,

Kőrösi Balázs 465 II 88, 417

47, 418

384, 417

Körösladány I 6, 116, 117, 118,

Kunhegyes I 192, 466 II 5, 12,

Kovács József I 40, 270, 350, 465

119, 465 II 28, 29, 40, 417

16, 20, 21, 23, 26, 40, 41, 47, 51,

II 146, 417

Körösnagyharsány I 465 II 7,

53, 94, 96, 97, 418

Kovács Juliánna I 231, 465 II 417

265, 266, 268, 417

Kunmadaras I 466 II 5, 21, 22,

Kovács Károly I 151, 226, 231,

Köröstarcsa I 6, 93, 105, 119,

23, 24, 26, 40, 48, 49, 54, 56,

339, 465 II 417

122, 465 II 417

87, 418

Kovács Károlyné Juhász Anna I

Köröstarján I 170, 465 II 417

Kunszentmárton I 466 II 5, 57,

339, 465 II 417

Körösszakál I 465 II 7, 226, 268,

59, 60, 61, 69, 90, 418

Kovács Lajos I 45, 48, 84, 188,

275, 417

Kunyhó Szabó István 466 II

254, 349, 463, 465 II 415, 417

Körösszegapáti I 465 II 7, 268,

124, 418

Kovács Lajosné I 48, 465 II 417

269, 417

Kurdi Sándor I 122, 466 II 418

Kovács László I 207, 233, 240,

Körtvélyessy László I 465 II

Kurucz József I 213, 280, 466

465 II 417

138, 417

II 418

Kovács Mária I 93, 465 II 417

Köszl Ottóné I 100, 465 II 417

Kuruczné I 466 II 144, 418

Kovács Mihály I 251, 252, 460,

Kötcse I 134, 137, 465 II 417

Kustár Dániel I 104, 106, 466

465 II 42, 118, 412, 417

Kötegyán I 465 II 7, 269, 272,

II 418

Kovács Miklós I 413, 440, 465

274, 417

Kuszka István I 466 II 122, 418

II 417

Kötél Béniné Kovács Lila I 369,

Kutasy Margit I 466 II 156, 157,

Kovács Pál I 184, 465 II 417

465 II 417

418

Kovács Sándor I 32, 89, 103,

Kötel István I 369, 465 II 417

Kürthy Erzsébet I 466 II 161,

226, 389, 391, 465 II 417

Kövendy Lajos I 253, 465 II 417

418

Kovács Tibor I 300, 465 II 256,

Kövér András I 30 II 465 II 417

L. Nagy Emília

417

Kövér Endre I 26, 465 II 417

L. Nagy István II 118

Kovács Tiborné I 300, 465 II 417

Kövér László I 119, 465 II 417

L. Nagy Juliánna

Kovács Zsigmond 26, 465 II 417

Krakkó József I 465 II 352, 417

L. Tóth András II 123

Kovácsné I 465 II 124, 417

Kregcsy Valdemár I 465 II 323,

L. Tóth Józsefné II 123

Kovaltsik Lászlóné I 385, 465

417

Laczkó László I 26

II 417

Kreskay Ferencné I 465 II 19,

Laczkó Lászlóné I 26

Kozák Mária I 116, 465 II 417

417

Ladányi Imre I 89, 164,

– 12 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Lajos Béla I 181

Lovadi Lajos I 178, 182

Mancsa Imre I 124

Lajos Mihály II 162

Lovas Gábor II 75, 82

Mánd II 342, 343, 370

Lajosmajor II 300

Lovas Gáborné Létay Anna

Mandel Mór I 155

Lakatos Margit I 334, 335

Erzsébet II 83

Mándok I 356, 361, 368, 390,

Lakay Vilma

Lovas Márton I 26

398, 400, 402 II 241

Laki Lajos II 16, 68, 94, 95, 96

Lőcsey Lajos I 342, 343

Mándy István II 50

Láng István I 109

Lőrinc Mihály II 364

Mányi János II 172

Lanku József I 76

Lőrinczy András II 183

Máramarossziget II 160, 161,

Lányi Pál II 182, 198

Lőrinczy József I 317

162

Láposhidegkút II 289

Lőrinczy Józsefné I 317

Marcsa Imre II 61, 62, 63

Lapu György II 70

Lövő II 387

Marcsek Márta II 211

Laskai Pál II 238

Lövőpetri I 397, 398, 427, 429

Margitta I 337, 339 II 313

Laskay Péterné Molnár Katalin

Ludász Gyula II 347

Máriapócs II 158

II 206

Lukácskó András II 177, 179,

Marika testvér I 26

Laskod I 396, 397, II 190, 201

180

Marján Ferenc II 170

László Albert I 436, 437

M. Kiss Gyula I 37, 39

Marján János II 170

László Gyula II 122

M. Kiss Gyuláné Tarczali Erzsé-

Marjay Géza I 95

László János II 279, 280

bet I 37

Marjay Károly II 61

László Jenő I 99

M. Tóth József II 169

Márki Gábor II 117, 120

Lázári II 160, 379

Maár Olga I 139

Márki Róza II 257

Lecső József II 36

Mácsa I 176

Markó Jenő II 122

Lédeczi Béla II 40, 41, 42

Mád I 82

Márokpapi I 156, 157

Leel-Őssy Árpád II 276, 281

Madai Sándor II 172

Marozsán Ilona II 306

Leffelholcz Gábor II 190

Madar Sándor II 172

Marsalkó József II 256, 265

Leffelholcz Judit

Madarassy András II 306

Marsalkó Józsefné Balogh

Lénárt Gyula I 362

Madarassy Géza II 367

Emma II 256

Lénártfalva II 289

Madarász József I 56

Mártha Lajos I 67

Lencz G. Sándor I 315

Madarász Károlyné Balogh

Mártha testvér II 303

Lencse Jenő I 109

Terézia II 120

Márton Antal I 48

Lengyel Antal II 344

Mados Imre II 300

Márton Árpád I 108, 110, 114

Lengyel Bálint II 146

Mados Miklósné II 278

Márton El a I 364

Lengyel Ferenc II 160

Magi Mátyás I 43

Márton Ferenc(z) I 385 II 290

Lengyel Jenő I 95

Magoss Sándor II 170

Márton Gábor I 50 II 203

Lengyel József I 196

Magyar Ágnes II 266

Márton István I 213

Lengyel Sándor II 161

Magyarcsanád I 123, 124

Marton József II 47, 103, 107,

Lengyel Sándorné II 163

Magyardombegyház I 122

108, 109

Lengyel Zoltán II 199, 233

Magyarhomorog II 274, 275

Márton László II 172

Lenkey Endre II 232

Magyari Béla II 169

Márton Sándor I 195

Lenthe Lajos I 33

Magyari Vince I 197

Martonffy Béla I 78

Leolescu I 428

Magyaró I 50

Martsa Imre I 393

Léva II 155

Magyarosi Béla II 256

Masznyik Endre II 67

Lévai Mihály I 77

Magyary-Kossa István II 94

Mátay Andorné I 250

Lévay Géza I 223

Majsay József I 141, 142

Máté Géza II 124

Lévay Károly II 48

Majtis I 323 II 339, 340, 341

Máté János II 265

Lévay Mária II 243

Makai József I 398

Mátészalka I 157, 423 II 238,

Ligárt Mihály II 234

Makai Lajos I 398

239, 275, 301, 311, 333, 362, 387

Lipcsei Gábor I 89

Makkai Márton I 116

Máthé Kálmán I 26

Lipcsei Sándor II 17

Makkai Sándor I 414

Matolcs II 320, 340, 341, 342,

Liptai Lajosné II 202

Makkoshotyka I 79 II 178

387

Lipták Dénes I 434, 435

Makláry Károlyné II 50

Matolcsi Antal II 380, 381

Liszkai Gyula II 97

Makláry Pap Ernő I 296

Mátyus I 157, 158

Lisznyai Albert II 124

Makó I 53, 111, 113, 115, 116,

Mauks László II 124

Litke I 231

123, 124, 126, 132, 135 II 19,

Megadja Erzsébet II 202

Loós András I 45, 47

110

Megyeri Béla II 233

Losonc I 159

Makra Sándor II 124

Megyeri Lajos I 315

Losonczy Endre I 107, 108

Mali Máté II 289

Megyéry Pál II 92

Losonczy Géza I 142, 175

Mánai Szücs Ferenc II 62

Méhes Ilona II 257

– 13 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Méhész Sándor II 172

Milota II 344, 346, 383, 384

Mudri Pál I 416, 418

Méhtelek II 343, 344

Milotay Lajos I 280

Munkács I 152, 163 II 323,

Melegh Dániel I 45

Miskolc I 192, 262, 266, 361,

345, 396

Melegh Tibor I 49

363, 364, 419, 420, 421 II 127,

Munkácsy (Munkácsi) György

Melkó István I 323

194, 197, 207, 210, 302

II 181

Menyhért Tóni I 32

Miskolczy Barnáné I 231

Munkácsy Károly II 91

Mérk II 240

Misztótfalu II 288, 289, 290

Muraközi Ferencné Horváth

Mester István II 24

Mitrik Sarolta I 356, 401

Ilona II 203

Mester János II 190

Mitrovics Gyula II 228

Muraközy Éva II 107, 111, 112

Mester József II 190

Moczok Lászlóné II 202

Muraközy Gyula II 110

Mester Lajosné I 331

Mogyorós Sándor II 296

Murányi József II 306

Mészáros Imre I 339

Mohács I 363

Mustó Sándor I 312

Mészáros István I 103

Mohácsi József II 17

N. Nagy Ilona II 44

Mészáros József I 103

Molnár (Gabi) Gabriel a I 34, 39

Nábrád II 352, 353

Mészáros Mihály I 332 II 12, 16

Molnár A. Béla I 89

Nadányi János I 209

Mészáros Sándor II 198

Molnár Antal I 293, 294, 295

Nádor János I 56

Mezei Béla II 330

II 225

Nádudvar I 34, 49, 52, 54, 55, 56,

Mezei Lajos I 241

Molnár Aranka I 34, 36, 37

57, 62, 63, 72

Mezei Sándor I 39, 40

Molnár Bálint II 176, 179, 180

Nagy Adél I 184

Mezei Sándorné I 39

Molnár Béla II 305

Nagy Balázs Dezső I 56

Mező Bernát I 157

Molnár Elemér II 25, 100, 331

Nagy Béla I 107, 183

Mezőberény I 104, 125

Molnár Ernő I 125

Nagy Bertalan II 350

Mezőcsát II 99

Molnár Ferenc I 34, 35, 36, 37,

Nagy Dániel I 219, 338

Mezőgyán II 276, 282

39, 55

Nagy Dezső I 144, II 13, 106

Mezőhegyes I 105, 124, 125,

Molnár Géza I 318, 319

Nagy Elek II 319

126, 132, 133, 135, 137 II 398

Molnár Gyula I 98, 270 II 92,

Nagy Ferenc(z) I 39, 47, 349,

Mezőkaszony I 144

267

367, 368 II 270

Mezőkeresztes II 82

Molnár Imre II 259

Nagy G. Sándor I 188

Mezőkovácsháza I 88, 133, 134,

Molnár István I 104, 106 II 186

Nagy Gábor I 308 II 190

136, 137

Molnár János I 248, 413, 417 II

Nagy Géza I 203

Mezőkövesd I 270 II 82, 87

264, 279, 280, 347

Nagy Gizel a II 243

Mezőladány I 402

Molnár Jenő I 52

Nagy Gyula II 232

Mezősas I 385 II 268, 276, 277

Molnár József I 18, 52 II 83

Nagy Imre I 207, 323

Mezőtúr I 124 II 15, 43, 46, 61,

Molnár Klára II 165

Nagy Irma I 47

63, 103, 126, 203, 270

Molnár Lajos II 146

Nagy István I 24 II 272

Mezőzombor II 199

Molnár László I 221 II 203

Nagy J. Lajos I 188

Micsinay Péterné I 109

Molnár Márton II 256

Nagy János I 31, 252

Mihály István II 123

Molnár Pál II 161

Nagy Jenő II 37

Mihályfalvi Margit II 120, 124

Molnár Pálné II 163

Nagy József I 34, 37, 39, 40, 193,

Mihályháza II 82

Molnár Sámuel I 109

230, 280, 349

Mihályi Gyula II 123

Molnár Sándor II 153, 158, 163,

Nagy Józsefné II 159

Mihályi Sára I 197

221, 225

Nagy Juliánna

Mikács Erzsébet II 124

Molnár Vince I 192, 193 II 51

Nagy Kálmán I 26, II 36

Mikecz Gábor II 156

Molnár Zoltán I 34, 42

Nagy Károly II 12, 14, 16, 17,

Mikecs Lajos II 334

Monoki Ilona I 39

169, 403

Mikepércs I 315

Monor II 106

Nagy Károlyné I 333

Miklovicz Sándor II 96

Monori Imre II 30

Nagy Lajos I 89, 100, 202, 206,

Mikó Imre II 48, 50

Monostorpályi I 266, 298, 316,

207, 209, 211, 220, 221, 222, 300,

Mikó József I 43

317, 333, 342

302, 304, 306, 312, 349

Mikó László I 43

Mónus Ferenc I 109

Nagy László I 402 II 338

Mikó Miklós I 36, 37 II 190

Monus Sándor I 207, 208, 215

Nagy Lóránt II 82

Mikó Sándor I 78, 79, 80, 81, 85

Mónyiné Csil ag Angéla I 442

Nagy Margit I 280, 344, 12

Mikolay Istvánné II 146

Mór II 304

Nagy Márton I 299, 312

Mikolay Pál II 182

Morvay Aladár I 173

Nagy Mátyás II 41

Milák Jenő I 356, 401,

Moszkva I 11, 38, 311 II 23, 30

Nagy Mihály I 234, 235

Milák Jenőné I 401

Mózes Anikó I 47

Nagy Mihályné I 235

Mile Barna II 38

Mózsik Antal I 331

Nagy Miklós I 300, 304

– 14 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Nagy Olga II 244

Nagyvárad I 53, 170, 171, 175,

Nyíregyháza I 26, 32, 220, 317,

Nagy Samu I 354

177, 179, 180, 182, 183, 184, 185, 323, 339, 349, 354, 370, 400, 411,

Nagy Sándor I 106, 109, 139,

197, 200, 205, 207, 208, 209, 210, 416, 417, 423 II 131, 134, 140,

207, 255, 270 II 70, 172, 277

211, 212, 214, 216, 219, 226, 231, 141, 144, 149, 150, 153, 154, 155,

Nagy Tibor I 47

235, 274, 280, 289, 292, 308,

166, 173, 175, 176, 177, 178, 179,

Nagy Zoltán I 26, 109, 186 II

309, 329, 337, 339 II 14, 23, 50,

180, 186, 189, 194, 196, 209, 220,

307

103, 163, 172, 266, 270, 273, 279, 221, 270, 301

Nagyar II 317, 319, 346, 347

331, 398

Nyíresújfalu I 149

Nagyatádi Szabó István

Nagyvarsány I 382, 383, 402, 403

Nyírgelse II 158, 181

Nagybacskó II 162

Nánási Mihály II 41

Nyírgyulaj II 181, 182, 193

Nagybajom I 52, 192, 213

Nánási Piroska II 124

Nyiri Albert II 38

Nagybánya II 289, 324, 347, 348,

Nánássy Andor II 170

Nyiri István II 392, 393, 394

349, 350, 398, 399, 403

Nánássy Erzsébet II 187

Nyíribrony II 169, 182, 183, 189

Nagybereg I 148, 161

Nánay Attila I 115

Nyírjákó II 183, 184, 185, 200

Nagybocskó II 182

Nánayné II 235

Nyírkarász I 375, 404, 408, 411

Nagydobos II 236, 240, 241, 242, Napkor I 84 II 149, 187, 228

Nyírkáta (lásd Gebe)

244, 250

Némedy István I 65

Nyírkércs II 184, 185, 200

Nagyecsed II 235, 245, 246

Némedy Zoltán II 71

Nyírlövő I 409

Nagygéc II 350, 351

Nemes Alajosné Révész Juliánna

Nyírlugos II 172

Naggyörgy Sándor

II 71

Nyírmada I 377, 409, 410

Nagyhalász II 144, 163, 164,

Nemes Ferencz I 241

Nyírmeggyes II 246

180, 196

Nemes Imre II 362

Nyírmihálydi II 169, 171, 172,

Nagyhodos II 321, 351, 352

Nemes István II 26

185, 186

Nagykálló II 134, 141, 153, 155,

Nemes János II 19, 21

Nyírparasznya II 247, 248

164, 165, 166, 167, 168, 169, 170, Nemes Sándor I 345

Nyírpazony II 186, 187

171, 185, 191, 199, 205, 207

Nemesborzova II 343

Nyírtass I 377, 378, 410, 411,

Nagykároly II 232, 245, 307,

Nemesné II 68

413, 439, 440, 441, 442 II 353

324, 355

Német István I 223

Nyírtét II 187, 188, 195

Nagykereki I 175, 185, 200, 203,

Németh Gizel a I 103

Nyírtura II 189, 205, 206

204, 205, 220

Németh Lajos I 77

Nyírvasvári II 173

Nagykőrös I 122, 289

Németh László II 12, 16

Nyitray Etelka II 87, 88

Nagylak I 124

Németh Vince II 93, 94, 95

Nyitray Zoltán II 88

Nagyléta I 230, 306, 308, 309,

Némethy István I 300

Nyulak Béla I 392, 393

317, 318, 319, 320, 322, 342

Némethy Mária I 280

O. Tóth György II 16

Nagylónya I 158, 159

Nicolescu I 428

O. Varga Imre I 40

Nagymágocs I 100

Nikolajevics Baikov Barisz I 38

Ófehértó II 192

Nagymajlát I 126

Nobik József II 58

Ohat I 73, 75

Nagymajor I 75

Novák Károly II 38

Okány II 280, 282

Nagymáté Juliánna II 202

Novi Sambor I 158

Ókécske I 134 II 91

Nagymáté László I 76, 78

Nyárád II 264

Oláh A. Balázs I 415, 417

Nagymáté Margit II 202

Nyéky Imre II 340

Oláh Balázs I 396, 425

Nagymáté Péterné Csabai Anna

Nyerges Ferenc II 187

Oláh Béla II 259, 262

Nagypalád II 325, 326, 327

Nyerges Jolán II 156

Oláh Gyula I 294, 295

Nagypirit I 188

Nyeste Géza II 156

Oláh István I 102, 103, 125

Nagyrábé I 322, 324, 326, 327,

Nyeste István I 197

Oláh János II 154

329, 330, 337

Nyeste Istvánné II 155

Oláh József II 36, 285

Nagyszalonta I 178, 187, 211,

Nyeste József II 154, 168

Oláh Károly II 150, 188, 197,

274 II 58, 262, 263, 264, 269,

Nyikos Sándor II 92

206, 216

270, 272, 273, 274, 278, 279, 280, Nyírábrány I 31

Oláh Mihály II 83, 258

291, 355

Nyíracsád I 64, 65

Oláh Sándor II 324, 347, 349

Nagyszántó I 185, 186, 200, 204,

Nyíradony I 337, 338, II 171,

Oláh Zsigmond I 192, 240

205, 207

172, 186

Olajos Pál II 112

Nagyszékely I 183

Nyírbátor II 153, 166, 172, 173,

Olasz Béla I 207, 214

Nagyszekeres II 352

174, 182, 198, 199, 207

Olasz István I 112

Nagyszénás I 99, 124

Nyírbogát II 140, 174, 175

Olcsva II 243, 248, 250

Nagyszőllős II 163

Nyírbogdány I 361, 362, 383 II

Olcsvaapáti II 243, 249, 250,

Nagytomaj II 19

175, 176, 220

251, 254

– 15 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Olteanu István I 38

Pál Erzsébet I 76

Papp Sándor I 205 II 258

Onda Sándor I 355

Pál Ferenc I 85 II 172

Papp Sándorné II 173

Ónodi Géza I 39

Pál János I 49

Papp Tibor I 323

Ópályi II 251

Pál József II 146

Parrag Gyula I 197

Orbán Elek II 235, 243

Pál Mihály I 75

Parti Sándor I 322

Orbán Elekné II 235

Palágyi István I 148

Paszab II 150, 169, 188, 189,

Orbán Gyula I 24

Pálfi Antal I 52

193, 197, 206, 216

Orbán Sámuel II 119, 120

Páll Dezső II 65

Pásztó II 154, 302

Orbán Sándor I 151, 152

Páll Sándor I 226

Pásztor Erzsébet II 201

Orcskó Gizel a II 202

Pallagi István II 76

Pásztor Géza II 45, 46

Orgován József I 449

Pal agi Istvánné II 75, 76

Pásztor János II 75

Orgován Lajos I 398

Palotás István I 103, 104

Pásztor Zsigmond II 113

Ormós István I 408

Pálur Istvánné I 227

Patai Ambrus I 327, 330, 333

Oros I 220 II 189, 191, 192

Pánczél Jenő II 299

Pataki József I 300

Orosháza I 88, 124, 127, 132

Pánczél László I 109

Pataki Józsefné I 300

Orosz B. Sándor I 150

Pankota II 103, 105, 106, 108,

Pataki Lajos I 365

Orosz Gyula I 388, 389, 390,

110

Pataki Sándor I 312 II 118

391

Pankovits Jolán I 93

Pataki Zoltán II 387

Orosz János II 330, 331

Panyola II 302, 317, 353

Pátaky László II 181

Orosz Kálmán II 384

Pap I 398, 413, 415, 416, 417,

Patay Irén I 357

Orosz Lajos I 195

419

Patkós Imre II 28

Orosz Mária I 354

Pap Andor I 211

Patkós János I 124 II 62

Orosz Sándorné I 231

Pap Béla II 36, 37, 39

Patkov Wallentin I 337

Orosz Tamás II 229

Pap Erzsébet II 285

Patóháza II 130

Oroszlán Sándor I 156, 161

Pap Ilona I 350

Pátroha I 364, 392, 393, 411,

Orth Imre I 177, 181, 182, 183

Pap László I 211, 215

419, 420, 421, 422, 423, 424, 438,

Orvos Béla I 351

Pap Zsigmond II 28

439, 440, 441

Orvos György I 349

Pápa I 175 II 16, 82

Pátyod II 285, 356

Orvos Lajos I 349

Pápai Károly II 123

Paulicsek II 19

Osváth Sándor II 123

Pápai Sándor II 24

Péchy Szabolcs II 355

Ottomány I 337, 340

Papkeszi I 377

Pécs I 241 II 160, 232

Óvári II 295, 368, 373, 379

Papolczy Zoltán II 289

Pelbárthida I 198

Óváry Géza II 87

Papos II 251, 252

Peleskey Sándor II 241, 244

Ózd II 169

Papp I 72

Pelle Erzsébet I 212, 215

Ozsváth Józsefné I 339

Papp Amanda II 197

Pelő Imre I 349

Öcsöd I 88, 105, 128 II 69

Papp Andor I 208

Penke Lajosné Kovács Ilona II

Öcsödi Gáborné II 25

Papp Béla II 96

370

Ökrös Erzsébet II 330

Papp Ferenc(z) I 76, 139, 231

Pénzes Erzsébet I 32

Ökrös István I 316, 348

Papp Ferencné II 89

Penyige II 353, 354

Ökrös József I 179

Papp Gábor I 105, 119

Perbenyik II 241

Őr II 193

Papp Gézáné I 301

Perecz István II 265

Ördög Lajos I 243

Papp Gyula I 39, 331, 414, 417,

Pernyéspuszta I 333

Ördögkút

418 II 69

Pesti László I 199

Őri József I 325, 332

Papp Imre I 293 II 267, 301

Péter István II 344

Őry Zoltán II 316

Papp Irma Judit I 301

Péter Lajos II 344

Ötvös András I 331

Papp József I 27, 316 II 163

Péter Szarka László I 45

P. Nagy Elek I 88, 105, 128

Papp Kálmán I 432

Pethő Antal II 156

P. Oláh Mihály II 83

Papp Kálmán Jenő I 364, 412,

Pethő Ferenc II 70

P. Szász Lajos I 89

441, 442, 443

Pethő Gyula I 449

Paál Gyula II 270

Papp Károly I 98, 234 II 267

Pethő Károly I 361, 363, 381,

Pájer Gyula I 26

Papp Lajos I 179, 331,

382, 392

Paks I 159

Papp Lajosné II 123

Pethő Zoltán II 243

Paksi Kis Sándor I 211, 212

Papp László I 162, 192, 207,

Petneháza I 423

Paksi Sándor I 98

209, 238

Petneházi László I 119

Paksy Kiss Sándor I 177

Papp Mihály I 192

Petri Imre I 99

Paksy Sándor II 274

Papp Mihályné I 191

Petrovich Ede I 425

Pál Albert I 76

Papp Pálné II 69

Pettes Andor I 232

– 16 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Pikó Imre I 232

Rácz Géza II 164

Rétközberencs I 423, 424, 441

Pincési Sándor I 293

Rácz Gyula I 26, 340

Rév I 216, 217

Pinczés Imre I 16

Rácz János II 168

Révaranyos I 361, 425

Pintér Benjámin II 97

Rácz Jenő I 164, 165

Révész Dezső II 203

Pintér Sámuel II 97

Rácz József II 133, 134

Révész Imre I 11, 47, 208, 249,

Pintér Sándor II 97

Rácz Károly I 26, 109

255 II 205

Pipis István II 21

Rácz Lajos II 257

Rezes Mihály II 172

Piricse II 173, 197, 198, 199

Rácz Mihály I 211 II 279

Rohod II 203, 204

Pista Ilona I 112

Rácz Miksa II 15

Román László I 190, 194

Pocsaj I 289, 316, 340, 342, 343

Rácz Sándor II 122

Romhányi Istvánné II 124

Pokol Borbála I 356

Rácz Zoltán I 262

Rónay Gyula II 122, 123, 125

Pokol Rozália I 401

Rácsai Lajos II 267

Rostás Jánosné Tóth Mária II

Polgár I 65, 66, 67, 68, 257, 291

Rádi István II 200

202

Polgárdi II 282, 283

Radnóthi Endréné II 12

Rózsa Jenő II 257

Polyik Jánosné II 21

Radó József I 317, 318, 322

Rozsnyó II 82

Pongrácz Elemér I 359

Radó Margit I 317

Rudabánya II 92

Porcsalma II 354, 356, 358, 359

Radványi János II 313

Ruth testvér II 303

Porcsalmi Lajos II 108, 113

Raffay Lajos I 234, 237, 239

S. Debreczeni Lajos II 124

Poroszlay Ferenc I 34, 40

Rahó II 162

Sáfár Sándor II 17

Porzsolt I 34

Rakács Sándor II 344

Sajti Károly I 194

Porzsolt Ferenc I 361, 365, 420

Rakamaz II 55, 137, 191, 206,

Sajtós Imre II 112

II 153

207

Sajtos Mihály I 221

Porzsolt István II 166, 171

Rákó Aliz I 32

Salga Margit II 42

Porzsolt Judit

Rákó György I 32

Sal ai Péter II 123

Pósalak I 193

Rákóczfalvi Edit II 107

Sal ay Gézáné I 39

Pósalaky László I 300

Rákóczifalva II 63, 65, 113

Sal ayné Kovács Ibolya I 34

Posta József I 18

Rákossy József I 239

Sándor Imréné II 29

Pótor Aladár II 330

Rákosszentmihály II 70

Sándor Kálmánné Antal

Pótor Dániel II 331

Ramocsaháza II 184, 185, 199,

Erzsébet II 285

Pótor Iboly Erzsébet II 313

200, 201, 202

Sándor Nándor I 280

Pótor Sámuel II 295

Rapcsák Péter I 107, 108, 114

Sándor Pál II 33, 45

Póvik Albert I 238

Rápó Károly I 105, 119, 121

Sánta Erzsébet II 107

Pozsár Gyula II 211

Rápolt II 357, 359, 360

Sáp I 69

Pozsgay Károly I 280

Rápolthy László II 185, 200, 201

Sápi Ibolya I 195

Pozsonyi Jánosné Tóth

Rápolthy Árpád I 270

Sárbogárd I 142

Zsuzsánna II 179

Raposs Viktor I 136

Sarkad I 96 II 29, 264, 271, 273,

Prága II 323

Rásky András I 425

274, 276, 279, 281, 282

Prügy II 144

Ratkai István II 124

Sarkadi Nagy Antal I 434

Puskár Juliánna II 257

Ratkay László I 104 II 122

Sarkadkeresztúr II 272, 281, 283

Puskás Lajos I 70, 71

Rátonyi Irma I 228

Sarkadmeggyes II 282

Pusztagyenda II 93, 94, 96, 97

Rátz Lajos II 305

Sarkadújtelek II 282

Pusztai Sándor II 275

Ravasz László I 414

Sarkady Ferenc II 354

Pusztakengyel II 43, 44, 103,

Rébék Pál I 119, 121

Sarkady Ilona II 269

106, 109, 116

Rebi Ferencz I 164

Sarkady István II 238

Pusztarozsály I 431

Rédai József II 206

Sarkady Károly II 314

Putnoki István I 213

Rédey (Rédei) József II 131,

Sarkady Pál I 209, 211, 213, 215

Püspökladány I 52, 54, 233, 236, 132,178, 185

Sarkadi Pál I 207

308 II 17

Reformátuskovácsháza I 124,

Sárköz II 130, 325, 327

Püspöklele I 115, 116, 124

132, 135, 136, 137

Sárközi István II 315

R. Hegedűs Ferenc II 132

Reho Gyula I 163

Sárospatak I 317, 319, 362, 364

R. Nagy László II 90

Rékasi Gábor II 69

II 153, 225, 228, 235

R. Szücs Erzsébet I 100

Rékasi Sándor II 107, 113

Sárossy Imre I 28

R. Tarsoly Antal II 175

Remenyik Sándorné I 75

Sárrétudvari I 235, 236, 238,

Rab János I 398

Resch Mihályné I 215

242, 343, 346 II 23

Rab Mihály I 398

Rét I 207, 209, 210, 211, 213,

Sass Kálmán II 349

Rácz Ambrus I 322, 323, 333

214, 215

Sass Sándor I 195

Rácz Antal I 49

Réthy Lajos I 33

Saszet Győző I 177, 181

– 17 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Sátoraljaújhely I 364, 387 II

Sipos Róza I 43

Szabó Erzsébet II 124

218, 221

Siposs Jenő I 340

Szabó Ferenc II 22

Sch. Bán Rozália I 139

Siter I 218

Szabó Gáspár II 36

Scholz I 178

Smaregla Mihály II 348

Szabó Géza II 42

Schuller János II 205

Smóling Gábor II 112

Szabó Gyula I 26, 162 II 159,

Schwirián László II 36, 37

Soltész János II 75

308

Schwirián Lászlóné II 38

Soltikápolna I 188

Szabó Imre I 124, 133, 134,

Sebestyén Béla I 142

Solymosi József I 235, 240

141, 344

Sebestyén Kálmán II 123

Sólyom Ferencné Balogh Margit

Szabó Imréné Tóth Gizel a I 294

Sebestyén László II 87

II 256

Szabó Irén I 339

Sebeszta Gyula I 268

Sólyom Géza I 334

Szabó István I 188, 231, 233 II

Sebők Jánosné Nagy Borbála

Sólyom Imre I 335

45, 46, 49, 235, 247

II 202

Sólyom Károly I 335

Szabó János II 172

Sebők József I 363

Somogyi Antal I 71

Szabó Jenő II 36, 152, 251

Sebők Lajos I 252

Somogyi Etelka I188

Szabó József I 39, 179 II 172

Seeberg Béla I 151

Somogyi György I 197

Szabó Kálmán I 109 II 223, 226

Séllei Vilma I 89

Somogyi István II 198, 280

Szabó Károly II 168

Semjén II 155

Somogyi János I 414

Szabó Katalin I 231

Sényő II 188, 190, 205, 206, 216

Somogyi József I 109

Szabó Lajos I 195, 207, 209, 280

Séra Gyula II 133

Somogyi Mihály I 103

II 228

Séra Mihály II 154

Sonkád II 325, 360, 361, 385

Szabó Lajosné I 195

Serdült Károly I 244

Soós Béla I 123, 124

Szabó László I 23, 423 II 83,

Seres Béla I 107, 108, 115

Soós Ferenc I 252

239

Seress Imre I 161

Soós Imre II 122

Szabó Lászlóné I 423

Seress László I 315

Soós István I 207, 208

Szabó Mária II 330

Sértő-Radics István I 105, 125

Soós Márton I 242

Szabó Mihály II 174

Sesztina Nagybákay Jenő I 266

Sopron I 77 II 275, 387

Szabó Pál I 66, 68

Sigulenszki Dusán II 30

Sóspuszta II 300

Szabó Péter II 155

Sikolya Albert II 71

Sóstó II 141, 178

Szabó Rózsa II 48

Siménfalvy Árpád II 163

Sőreghy János I 251

Szabó Sándor I 348, 360, 391,

Simon Anna I 301

Stancke Stettini I 404

392, 393, 394 II 113, 225

Simon Elek I 151

Staudinger Béla II 400

Szabó Sándorné II 118

Simon Endre I 146

Strompf László II 67

Szabó Sára II 388

Simon Erzsébet II 157

Sulyok Sándor I 248

Szabó Tibor

Simon Gyula I 151

Sütő Imre II 37

Szabó Zoltán I 119

Simon Imre I 151, 179

Sütő Károly I 234

Szabolcs II 136, 170, 177, 206,

Simón István II 111

Sütő Lajos I 179

207

Simon Károly I 40

Sütő Miklós Dezső II 321

Szabolcsbáka I 378, 425, 426,

Simon László II 348

Sütő Zoltán II 108, 111

427, 428, 429, 430, 431

Simon Lászlóné II 124

Sz. Tóth András II 123

Szabolcsveresmart I 366, 376,

Simon Pál I 146

Szabad Károly II 155, 165, 171

431, 432, 433, 434

Simon Péter II 118

Szabadfi Sándor II 120, 123

Szajol II 103, 105, 109

Simon Sándor I 76, 151, 152

Szabadka I 183

Szakács Andor I 315

II 123

Szabados László I 138, 139

Szakáts József II 248

Simon Sándorné II 123

Szabó Ambrus I 346

Szakoly I 412, 413 II 207, 208

Sinai Lajos I 32

Szabó Andor II 107, 113

Szakolyi Sándor II 208

Sinka József I 155

Szabó Antal I 125 II 172, 185,

Szalacs I 338

Sipka Sándor I 109

239

Szalacsi József II 360

Sipos Ferenc II 20, 99

Szabó Antalné I 47

Szalárd I 218, 219, 220

Sipos Ida I 328, 330, 334

Szabó Béla II 131, 218, 219

Szálasi Ferenc II 106, 227

Sipos Imre I 219

Szabó Bertalan I 161, 432

Szalay András II 346

Sipos István II 41

Szabó Dániel I 124, 137, 218

Szalay Józsefné I 50

Sipos Ivánné II 99

Szabó Dezső II 98

Szalay Pál II 370

Sipos József I 179

Szabó Elek II 58

Szalay Sándor I 160

Sipos Károly I 337

Szabó Elemér II 235

Száldobágyi József I 226

Sipos Károlyné Melkó Irén I

Szabó Endre I 270, 272 II 330,

Szalics Ilona II 161

323

331

Szálkay Antal I 26, 27

– 18 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Szalkay Sándor II 206

Széchényi Endre II 61, 63

Szikszay Csil a I 241

Szalonna II 155

Széchy Péter II 87

Szikszay István II 165

Szalontai Sándor I 76

Szécsény I 415, 417

Szikszay Jánosné II 137

Szamosangyalos II 361, 362

Szécsi András I 396

Szikszó II 383

Szamosbecs II 362

Szécsi Ferenc II 212

Szilágyi Árpád II 23, 55, 56

Szamosdara II 351, 368, 379

Szeged I 53, 124, 133, 134, 138,

Szilágyi Erzsébet I 195 II 157

Szamosdob II 296, 363, 379

139, 140, 183 II 398

Szilágyi Imre II 350

Szamoskér II 317, 364, 366, 388

Szegedi Ilona II 148

Szilágyi István I 317, 318, 319,

Szamoskóród II 379

Szeghalmi József I 179

320

Szamossályi II 240, 249, 250,

Szeghalmy Sándor I 208

Szilágyi Istvánné II 120

366

Szeghalom I 105, 188 II 284

Szilágyi János I/222

Szamostatárfalva II 343, 367,

Székely I 361, 363, 434, 435 II

Szilágyi József I 41, 345 II 282

Szamosújlak II 290, 333, 367

184, 188

Szilágyi Józsefné I 345

Szamosszeg I 70, 71 II 252,

Székely Dániel II 328

Szilágyi Károly II 282

253, 388

Székely Ferenc I 139

Szilágyi Lajos I 374

Szaniszló I 359

Székely László II 344

Szilágyi Márton I 238

Szaniszló Endre II 182

Székely Mária II 132

Szilágyi Sándor I 207 II 103,

Szanka Margit I 43

Székely Sándor II 168, 169

105, 106, 108, 110

Szánthó Béla II 203

Székelyhíd I 229, 306, 337

Szilágynagyfalu II 221

Szántó Gábor I 223

Székelyhidy Béla I 228

Szilva Endre I 34, 39

Szántó Gusztáv II 232

Székelyhidy Béláné Katona

Szilveszter Ákos I 135

Szántó Imréné II 124

Mária I 228

Szilye János I 26

Szántó József I 240

Szekeres Dénes I 365

Szinérváralja II 323, 325

Szántó Margit I 188

Szekeres Gabriel a II 391, 394

Szini Béla II 70, 73

Szántó Sándor I 316

Szekeres László II 380, 381

Szinok Zoltán II 138, 145

Szanyigó Ferenc I 100

Szekszárd I 323

Szirbik Sándor I 124

Szappanos Károly II 26, 68

Szél Balázs I 109

Szlezák László I 150

Szarka Boldizsár II 353

Széles Lajos I 79, 81

Szoboszlay Sándor I 444

Szarka László II 140, 175

Szeles Sándor I 147

Szokody II 89

Szarka Sándor I 145 II 319, 320

Széll Gyula I 139

Szokond II 300

Szarka Zoltán I 112

Szénásy Imre II 45, 46, 47

Szólád I 134, 137

Szarvas I 94, 105, 124, 137, 138

Szenczy István II 135

Szolády Sándor I 100

II 28, 29

Szenes László I 249

Szolnok I 102, 199 II 16, 47,

Szarvassziget II 178

Szentandrási Elek I 119, 121

69, 70, 71, 103, 106, 109, 110,

Szász I 72

Szentannay Dénesné II 37

127, 303

Szász Béla II 36

Szentes I 53, 107, 124, 132, 141,

Szolyva I 144, 146, 148, 149,

Szász Imre I 50, 243, 266, 317,

142 II 58, 69

152, 159, 163, 164, 165 II 163,

333, 349

Szentesy(i) Gedeon II 321, 327

396, 397

Szászi József II 22

Szentetornya I 99

Szombathely I 389

Szathmáry Gábor II 142

Szentgál II 283

Szombathy Béla I 73, 77

Szatmár I 70, 71, 359, 375 II

Szentjóbi Menyhért II 235, 236

Szombathy Bertalan II 288

153, 162, 294, 295, 297, 309, 312, Szentjóby-Szabó Tibor I 77

Szombathy Imre I 367, 369

316, 317, 321, 323, 327, 333, 334, Szentpéteri István II 49

Szombathy Károly I 372

335, 337, 340, 350, 359, 362, 363, Szentpéterszeg I 313, 346, 347

Szondy György II 234

368, 369, 370, 371, 373, 377,

Szennyessy József I 219

Szondy István II 152

378, 400

Szépkenyerűszentmárton I 375

Szónok Albert I 366

Szatmárcseke II 331, 369, 370

Szepsy József I 385

Szónok Béla I 387, 388

Szatmárgörbed II 130

Szeremley Béla I 261

Szőcs Gyula I 26

Szatmárhegy II 316, 368

Szerencs II 150, 199, 301, 302

Szőcs Piroska I 26

Szatmári László II 13

Szerencsi János II 239

Sződemeter I 428

Szatmárnémeti I 354, 364 II

Szerenyi Pál I 145

Sződliget II 179

163, 178, 252, 293, 307, 316, 332, Szerep I 345, 347, 348

Szőke Bertalan I 435

339, 340, 343, 344, 351, 359, 371, Szibéria II 59, 223, 315

Szőke Ferenc I 207, 210

378, 380, 398, 399, 402, 403

Szigethy Lászlóné Fodor Margit

Szőke Ilona I 177, 180, 182

Szatmárököritó II 356, 359, 382

II 347

Szőke Imréné I 231

Szatmárudvari II 316

Szigeti Károly II 266

Szőke Károly I 326, 330, 332

Szávó Lajos I 338

Szikszai Erzsébet I 211

Szőke Mihály II 61

– 19 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Szőke Sándor I 203

Tarcal I 26

77, 81, 82, 84, 87

Szőke Zoltán I 171

Tarczali Viktor II 265

Tiszagyulaháza I 66

Szőllősi Károly I 121

Tarcsi Lajos I 199

Tiszaigar II 73, 81, 85, 88

Szöllösi Sára II 182

Tariska Béla II 252

Tiszainoka II 88, 90, 91, 110

Szőllőssy Ferenc I 312

Tariska Zoltán I 266

Tiszakanyár I 364, 386, 411,

Szőllősy Sándorné I 385

Tarpa I 154, 159, 160, 163

412, 432, 438, 441, 442

Szőnyi Mihály I 237

Tarrné Dombi Mária I 334

Tiszakerecseny I 160, 161, 162

Szörényi László II 30

Tarsoly Imre II 259

Tiszakóród II 369, 385, 386

Szövetes Mihály II 76

Tassy János I 342

Tiszakürt II 89, 90, 92, 93

Sztálingrád I 330

Tassy Kálmánné II 347

Tiszalök I 84, 85, II 157, 207

Sztrelkó Lajos II 40

Tát II 302

Tiszalúc II 207

Szundy Béla I 69

Tata II 232

Tiszamogyorós I 398, 400, 443,

Szundy László I 132

Tatár András II 202

444

Szűcs András II 352

Tatár Antal I 48

Tiszanána II 48

Szücs Antal II 224, 225

Tatár József I 39

Tiszaörs II 54

Szücs Endre II 275

Tatár Tamás II 202

Tiszapéterfalva II 162

Szűcs Endre II 268

Técső II 162, 209

Tiszapolgár I 311

Szűcs Eszter I 238

Tedely I 43

Tiszarád I 39, II 217, 225, 226

Szűcs Gyula II 377, 378

Téglás I 34, 35, 39, 40 II 207,

Tiszaroff II 16, 42, 68, 93, 94,

Szücs Imre I 119, 121

209, 210, 211, 213, 214

95, 96, 97, 113

Szücs János II 83

Telegdy József II 379

Tiszasas II 93, 97, 98

Szücs Jenő II 124

Telekháza I 75

Tiszasüly II 65

Szücs József I 78, 81

Temesvár I 39, 132, 183, 287

Tiszaszalka I 162

Szücs Lajos I 78

II 278

Tiszaszalók II 12, 17, 21, 68

Szűcs Lajos András I 77

Tenyei Gyula II 18

Tiszaszentimre II 20, 21, 22, 23,

Szűcs László I 238

Tenyeiné Horogh Ilona I 56

24, 25, 36, 56, 66, 98, 99, 100

Szűcs Péter II 387

Tenyő II 43, 106, 109

Tiszaszentmárton I 444, 445,

Szűcs Sándor I 340

Tépe I 274, 348

450

Szügyi Dániel II 67

Terjék József II 148, 150

Tiszaszőlős II 24, 98, 100, 101

Szük Károly II 50

Tetétlen I 49, 70, 71

Tiszaug II 70, 90, 101, 102

T. Bertalan Ferencz II 258

Thamó Béla II 156

Tiszaújhely II 162

T. Papp Ferenc I 331

Thuróczy Zoltán II 177

Tiszaújlak II 162, 324, 345, 351,

T. Tóth Albertné I 76

Thurzó Ilona II 107

383, 396

Taar Ferenc I 230

Tikász István I 89

Tiszavárkony I 119

Taar Mihály I 230

Tikos Jánosné I 231

Tiszavid I 163

Tájak Ilona I 175

Tisza Imre I 104

Tisztaberek II 386

Tájnel Sándor II 161

Tiszaadony I 161

Tivadar I 160, 163, 164, II 318

Tajta Miklós II 76

Tiszabábolna II 80

Tivadar András II 107

Takács Ambrus I 43

Tiszabecs II 338, 345, 361, 383,

Tivadarfalva II 162

Takács András I 444

384

Tóbiás Gábor II 70, 73

Takács Gábor I 431

Tiszabercel II 147, 188, 189,

Toka Gyula II 168

Takács Imre I 231

195, 206, 215, 216, 217

Tokaj I 383, 400, II 136, 137,

Takács István I 89

Tiszabezdéd I 395, 436, 437, 438

144, 166, 191

Takács László I 89

Tiszabő II 33

Tokaji Károly I 89

Takács Mária II 201

Tiszabökény II 162

Tolcsva II 227

Takács Sándor II 317

Tiszabura II 65, 67

Told I 185, 220, 222, II 150

Tákos I 160, 161

Tiszacsécse II 345, 384

Toldy Irén II 170

Taktaharkány I 79

Tiszacsege I 72, 77

Tomay Dezső I 280, 312

Tamás András I 357

Tiszadada I 78, 80, 81

Tomor I 31

Tamásváralja I 161 II 162

Tiszaderzs II 20, 23, 25, 26,

Topa Dezső I 69

Tápiószele II 42

67, 68

Torda II 74, 75, 82

Tapolca II 42, 152

Tiszadob I 80, 81, 82, 83

Torday Ferenc II 382

Tar Ferenc II 283

Tiszaeszlár I 84

Torday Zsigmond I 280

Tar János I 226 II 258

Tiszafegyvernek I 178

Torkos Béla II 92

Tar József II 313

Tiszaföldvár II 57, 60, 69, 70,

Torma Béla I 349

Tar Károly II 284

72, 73

Tornyi Gyula II 258

Tar Lajos II 258, 260

Tiszafüred II 24, 49, 54, 73, 75,

Tornyospálca I 446, 447, 448

– 20 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Tót Gábor I 56

Török László II 90, 103, 104,

Uray Miklós II 184, 378

Tóth Andor I 56

105, 109, 110, 111

Uray Sándor I 266

Tóth Anikó II 120

Török Vince II 35, 39

Urbin Lajos II 165

Tóth Árpádné I 250

Török Zsigmond I 221

Urbin Mária II 165

Tóth Béla I 107, 112, 173, 199

Törökbálint II 92

Úry Ferenc I 314

Tóth Dezső II 89, 93

Törökszentmiklós I 184, II 28,

Uszka II 338, 345, 383, 396, 397

Tóth Ernő I 203

40, 45, 47, 102, 103, 108, 109,

Ürögdi Ferenc II 290

Tóth Etelka I 39

110, 111, 112, 113, 116, 126

Üveges Zoltán I 266

Tóth F. Lajos I 188

Tőzsér Áron I 316

V. Molnár István II 69

Tóth Ferenc I 231, II 328

Tőzsér Erzsébet I 316

Vác I 139, 181

Tóth Gábor I 199

Tözsér Mihály I 344

Vácz Sándor II 182

Tóth György II 48

Trencsényi János II 211

Vadai Béla I 183, 190, 194

Tóth I. István II 132

Trosztel Aranka II 275

Vadai Ferenc I 191

Tóth Imre I 49, 221, 238, II 38

Tukacs János II 233, 246

Vadász Jánosné I 211

Tóth István I 126, 132, 157, 350,

Tukacs Jánosné Erdős Magdolna

Vadon Béla I 272, 273, 287, 312

415, 417, II 38

II 370

Vadon József II 387

Tóth Istvánné Nemes Erzsébet

Tukacs László II 300, 322

Vadon Sándor II 386, 389

II 26

Tunyog II 341, 386, 387, 389

Vági József I 100

Tóth János I 43, 157, II 23, 26,

Turai Kálmán II 25, 68

Vágó Mihály II 174

41, 48, 50, 51, 55, 56

Turai Kálmánné II 25

Vaja II 193, 203, 219, 220

Tóth Jenő II 180, 243

Turgony II 40, 41

Vajda Balázs I 365

Tóth József I 221, 356, 401, II

Turi Ferenc I 316

Vajda Benő I 41

179, 264

Turi Imre I 316

Vajda József I 280, 281

Tóth Józsefné Horváth Erzsébet

Turi Károly II 125

Vajda Károly I 366

II 203

Turi Sándor II 188, 196, 197

Vajda Sándor II 120, 125, 127

Tóth Kálmán I 49, 108, II 36,

Túristvándi II 389, 392, 393,

Vajdics János I 356, 401

38, 75

394,

Vajó János II 37

Tóth Károly I 238, II 83

Túrkeve II 117, 118, 120, 126,

Vajó Zoltán Zsolt II 265, 266

Tóth Katalin Erzsébet II 107

127, 128,130

Valek Ágnes I 268

Tóth Lajos I 100, 123, 262, 301,

Túrricse II 395

Vámosatya I 144, 165

II 44, 103, 106, 109, 117, 122,

Turtóczki Sándor II 345

Vámosoroszi II 397, 401, 403

125, 132

Turzó Mihály I 346

Vámospércs I 85, 86, 230, 291

Tóth László I 365

Tuzsér I 448

Váncsod I 185, 222, 223, 301

Tóth Mária II 75, 83, 202

Tyukod II 395

Váncsodi Imre II 118

Tóth P Etelka I 188

U. Nagy László II 45, 47, 103,

Vándor Ernő II 131, 193

Tóth P József I 188

104, 105, 106, 107, 108, 110, 111

Ványa Inna II 331

Tóth Sándor I 76, 78, 151, 221,

Újfegyvernek I 219

Ványai Imre I 330

II 16, 45, 66, 259, 319

Újfehértó II 166, 211, 218, 219

Váradolaszi I 207, 208, 209, 210,

Tótkomlós I 94

Ujházi Béla II 35, 37

211, 214, 215

Tőkés Elek II 117, 124

Ujhelyi Mihály II 112

Váralmás I 155

Tőkés György I 396

Ujhelyiné Boris Margit II 112

Varga András I 40, 199

Tőkés Sándor II 36

Újiráz II 270

Varga Bálint II 124

Tőkés Tibor II 140

Újkenéz I 439, 449, 450

Varga Bálintné I 369

Tőkési Sándor II 123

Újlaki Gyula I 199

Varga Béla I 89

Tölcséry István I 109

Ujlaky István II 212

Varga Dávidné I 344

Tömöry Ferencz I 318

Újlaky Lajos I 450

Varga Dezső I 358, II 70

Tömöry Ilona II 48

Újléta I 271, 348

Varga Éva I 211

Tömöry Lajos I 127

Újszalonta II 276

Varga Ferenc II 358

Török András II 168

Újszentgyörgy II 19, 20, 21, 23,

Varga Ferencné II 92

Török Ede I 139, 140

24, 25, 27

Varga Gyula I 151

Török Eszter I 49

Ujvári Eszter I 211

Varga József II 36

Török Gyula II 325

Újváros I 111, 207, 209, 211,

Varga Károly I 280, I 174, 182

Török Ida II 37

215

Varga Lajos II 233

Török Imre I 323, 335, II 321,

Ujvárosi Péter II 124

Varga Lajosné I 215

351, 352

Ujvárossy Imre I 27

Varga László I 35, 36, 37

Török János II 168

Ungvári Erzsébet II 179

Varga Lászlóné Lázár Gizel a I

Török József II 338, 402

Unoka Lajos I 145

183, 184

– 21 –

H e lys é g - é s s z e m é ly n é v m u tat ó

Varga Levente II 186

Veress Irén I 300

Zák Róza I 347

Varga Róza I 333

Veress János I 280

Zámbory Sándor I 154

Varga Sándor I 40, 112

Veress József II 83

Zazar II 289

Varga Sándorné I 40

Veress Károly II 190, 206

Zeke Árpád II 344

Várgede I 376

Veress László I 139, II 190

Zeley László I 126

Vargha Gyuláné II 12

Veress Magdolna I 301

Zergi Gábor I 390

Vargha Irén I 228

Veress Miklós I 331

Zétényi Gyula I 207

Vargha Zoltán II 21, 48, 50, 51,

Veress Zoltán I 364, 365

Zirc I 289

52, 96

Veresváry László I 376

Zita testvér II 303

Vári Imre I 119

Versényi Sándor I 218

Zittau I 71

Varju Gyula II 135

Versényiné Bernáth Erzsébet I

Zolnai Imréné II 15

Varjúlapos II 178

218

Zolnai Irma I 25

Vas István I 398

Veszerényi Béla I 43

Zolnai Mihály I 25

Vas József II 24

Vértes I 318, 349, II 283

Zoltán Gábor I 109

Vásárhelyi Sándor I 211

Veszprém I 78, 377, 378, II

Zuber Lajos II 69

Vásárosnamény I 157, 164, 166,

94, 173

Zsadány I 178, 190, II 282, 283,

167, 370, 390, 402, 423, 426, 436, Veszprémy István I 40

284, 285, 286

II 250, 252

Vésztő I 96, 105, 367, II 28,

Zsadon Sándor II 26

Vásáry József I 256

263, 284

Zsáka I 192, 223

Vasmegyer I 323, 359, II 220,

Vezendy József I 278

Zsarolyán II 403, 404

221, 225, 226

Vezseny II 256

Zsemlye Jánosné Alföldy Margit

Vass András I 363

Vida Anna I 318, 319, 320

II 107, 113

Vass Antal

Vida Magdolna II 182

Zsengellér Margit I 105

Vass Emília I 171

Vígh Bertalan I 433

Zsófia testvér II 303

Vass Ferenc II 224, 225

Vigh Erzsébet II 107

Zsoldos Ferenc II 140, 145

Vass Géza I 171

Vigh György II 275

Zsuga Júlia I 43

Vass Gyula II 228

Vigh Sándor I 75

Zsurk I 450, 451

Vass János II 193

Vígvári Lajos I 244

Zsurkay György II 182

Vass József II 209

Vigvári Mihály I 177, 179

Vass Károly I 171

Vincze Antal II 344

Vass Lajos II 226

Vincze Béla II 269

Vass Zoltán II 82

Virág Mária I 89

Vasvári János II 174

Visegrád I 128

Vasvári Sándor II 198

Visk II 162

Vecseri Lajos I 142

Visky II 238, 239

Vécsey Arthurné I 47

Viss II 228

Vécsey József I 39

Vitályos Sándor I 218

Vécsy Gyula II 291

Vitéz Máté II 381

Végh András II 276

Vitka I 390, II 253, 254

Végh Dániel I 402

Vizsoly II 223, 225, 226

Végh Endre II 344

Voronyezs II 354

Végh Gábor II 344

Vörös Lajos I 89, 105, 128

Végh István II 45

Vörös Mihály I 108

Végh Lajos II 123

Vöröss Jánosné I 335

Végh Lukács I 77

Wágner Lajos II 36

Végh Mihály I 39

Waldeck Hubert II 93, 94

Végh Sándor I 49

Weindl I 19

Vékony Sándor I 289, 290, 292

Wenkcheim gróf I 116

Vencsellő II 136, 150, 206, 227,

Z. Katona Sándor I 238

228, 229

Z. Papp Mihály II 282

Verecke I 177

Zádor Mihály I 39

Veres Bertalan II 235, 236

Zágonyi Jakab I 43

Veres János II 275

Zagyva Imre II 42

Veres Lajos II 124

Zagyva László I 345

Veres Sándor I 441

Zagyva Lenke I 334

Veress Barna György II 48

Záhony I 361, 368, 390, 400,

Veress Ilona I 365, II 48

401, 436, 449, 450,

– 22 –

Document Outline

borito_eleje_I

Szennycimoldalak_I_Kotet_JAV_EPUB

Tartalomjegyzek_1_Kesz_EPUB

Alsoszabolcs_Hajduvideki egyhazmegye_2_JAV_NEW_EPUB

Bekesbanati egyhazmegye_2_JAV_NEW_EPUB

Beregi egyhazmegye_3_Jav_NEW_EPUB

Bihari egyhazmegye_2_Jav_NEW_KESZ_JAV_EPub

Debreceni egyhazmegye_JAV_NEW_EPUB

Felsoszabolcsi egyhazmegye_2_Jav_NEW_EPUB

Helyseg es szemelynevmutato_II_KESZ_EPUB

NEW_Nevmutato_155x228_EPUB

borito_hatlap_I